ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

14 квітня 2021 року      
м. Харків

Справа № 631/1188/20      
Провадження № 22-ц/818/628/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.
за участю секретаря судового засідання: Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач –  ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни, на заочне рішення Червнозаводського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2020 року, ухвалене суддею Янцовською Т.М., -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обгрунтування позову зазначає, що  ОСОБА_2 було підписано заяву № б/н від 29 червня 2008 року, згідно якої вона отримала кредит у розмірі 10 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла. Станом на дату смерті ОСОБА_2 перед Банком мається заборгованість в розмірі 5 799,09грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту. На момент смерті позичальника та на час відкриття спадщини разом з останньою проживала ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем та вважається такою, що прийняла спадщину, до складу якої входять всі права і обов`язки спадкодавця, в тому числі обов`язок повернення заборгованості за кредитом.

Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 29 червня 2008 року у розмірі 5799,09грн.

Заочним рішенням Червнозаводського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на те, що жодних доказів, що відповідачка по справі на момент відкриття спадщини не мешкала із спадкодавцем (позичальником) матеріали справи не містять. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Також зазначає, що суд першої інстанції не перевірив кому на праві власності належить будинок, в якому проживала спадкодавець ( ОСОБА_2 ) на день його смерті, хоча в анкеті-заяві позичальник зазначав про належність йому на праві власності нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо кола спадкоємців після померлої ОСОБА_2 , відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, наявність спадкового майна та його вартість.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 29 червня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та  ОСОБА_2 було укладеного кредитний договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 29 червня 2008 року  ОСОБА_2 отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2 000грн., який у подальшому було збільшено до 10000грн., на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних (4% на місяць) на суму залишку заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що впродовж 2008-2015 років позичальниця активно користувався кредитною карткою, поступово отримувала кредитні кошти та систематично вносила кошти на погашення заборгованості.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальниця ОСОБА_2 померла, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть (а.с.49).

Згідно наданого Банком розрахунку станом на дату смерті позичальника 27 липня 2015 року мається заборгованість в розмірі 5 799,09грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст.ст.1216, 1217, 1218, ч.ч.1-2 ст.1220, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч.1 ст.1272 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Матеріали справи свідчать, що позивач надав копії паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно яких вбачається місце реєстрації померлого позичальника та відповідача по справі: АДРЕСА_1 .

Позивачем була надіслана претензія кредитора від 06 листопада 2015 року до Нововодолазької державної нотаріальної контори в порядку вимог ст.1281 ЦК України, згідно якої кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до вимог ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Банк звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що відповідач у даній справі, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті  ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відсутність свідоцтва про прийняття спадщини не звільняє спадкоємця від виконання обов`язків щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим, вона повинна виконати боргові зобов`язання померлої, як її спадкоємець.

Згідно положень ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції посилався на відповідь Нововодолазької державної нотаріальної контори Нововодолазької державної нотаріальної контори від 19 листопада 2015 року згідно якої на підставі претензії кредитора до спадкоємців  ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 була заведена спадкова справа №319. Завідувач нотаріальної контори звернув увагу, що інших заяв до державної нотаріальної контори не надходило.

Разом з тим, ці дані були надані суду станом на 19 листопада 2015 року, тобто до закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 дійсно на час смерті  ОСОБА_2 була зареєстрована за однією адресою, а отже є такою, що фактично прийняла спадщину.

Разом з тим, Банком не було враховано коло інших осіб, які є спадкоємцями та прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Зокрема, як вбачається з копії спадкової справи спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.184).

Положення ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Так, згідно положень ст.ст.1261-1265 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.
У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.
Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

При цьому частино 1 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Матеріали справи свідчать,  ОСОБА_3 є сином померлої ОСОБА_2 , а отже відноситься до першої черги спадкоємців.

Відповідачка ОСОБА_1 є онукою померлої  ОСОБА_2 , яка відносить до п`ятої черги спадкоємців.

Оскільки в матеріалах справи наявні докази того, що спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв син померлої ОСОБА_3 , який відноситься до першої черги спадкоємців, однак не є відповідачем у справі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 боргу кредитором спадкодавця. 

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Банк не позбавлений звернутися до суду з цим позовом зазначивши при цьому належного відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» – залишити без задоволення.

Заочне рішення Червнозаводського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                                                Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                       С.С. Кругова 

                                                                                                                О.В. Маміна