Ухвала
20 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 206/5918/19
провадження № 61-7545ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування рішення Дніпровської міської ради та зобов`язання надати дозвіл на продаж земельної ділянки по фактичному розміщенню магазину,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дніпровської міської ради, у якому просила скасувати рішення Дніпровської міської ради VІІ скликання                               від 24 квітня 2019 року № 7/44 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню об`єктів нерухомого майна (магазин)», зобов`язати надати дозвіл на продаж земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , по фактичному розміщенню існуючого магазину.
Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 11 листопада                        2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Скасовано рішення Дніпровської міської ради VІІ скликання від 24 квітня 2019 року                        № 7/44 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню об`єктів нерухомого майна (магазин)».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2021 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
28 квітня 2021 року Дніпровська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду                  в частині задоволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про скасування рішення міської ради та зобов`язання надати дозвіл на продаж земельної ділянки по фактичному розміщенню магазину. 
Отже, зазначена справа є справою незначної складності, не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справою, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ,                        06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Дніпровська міська рада у касаційній скарзі вказує, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки суди попередніх інстанцій незаконно скасували рішення міської ради, яким правомірно та обґрунтовано визначено перелік необхідних дій для виконання та отримання позивачем земельної ділянки у власність. Проте Дніпровська міська рада не обґрунтовує чому саме справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями і відповідно не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для Дніпровської міської ради.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                             у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від                            11 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування рішення Дніпровської міської ради та зобов`язання надати дозвіл на продаж земельної ділянки по фактичному розміщенню магазину.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                        М. М. Русинчук
                                                                                                                                   Н. О. Антоненко
В. І. Крат