ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

01 червня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №950/1319/20 
Номер провадження 22-ц/816/869/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.

у присутності :
представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
представника Комунального некомерційного підприємства «Лебединська центральна районна лікарня ім..К.О.Зільберника» - Гаврилишина Іллі Ігоровича 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06 квітня 2021 року, ухваленого у складі судді Стеценка В.А. у м. Лебедин Сумської області, повне судове рішення складено 12 квітня 2021 року, 
в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Лебединська центральна районна лікарня ім. К.О. Зільберника» про внесення змін до параграфу 144 наказу № 89-К від 05 листопада 2019 року, 
                                                         в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 03 серпня 1984 року вона безперервно працювала на різних посадах у Комунальній установі «Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» Лебединської районної ради, яка 13 листопада 2018 року була реорганізована у Комунальне некомерційне підприємство «Лебединська центральна районна лікарня К.О. Зільберника» Лебединської районної ради. 
03 вересня 2019 року адміністрація лікарні видала наказ № 307-ОД «Про попередження про скорочення штатної чисельності посад», яким було попереджено про наступне звільнення з роботи 04 листопада 2019 року згідно п.1 ст. 40 КЗпП України по поліклініці сестру медичну дільничну соціальної допомоги наркологічного кабінету (0,5 ставки) – ОСОБА_1 .
З 02 вересня 2019 року по 11 вересня 2019 року позивачка перебувала у щорічній відпустці, тому з наказом особисто ознайомлена не була. 
05 листопада 2019 року адміністрацією лікарні було видано наказ № 89-к про звільнення шляхом переводу у інше підприємство усіх працівників, у параграфі 144 якого зазначено: ОСОБА_1 сестру медичну дільничну соціальної допомоги наркологічного кабінету (0,5 ставки), сестру медичну кабінету медичних оглядів (0,5 ставки) перевести сестрою медичного кабінету оглядів на 0,5 ставки з 05 листопада 2019 року.
ОСОБА_1 вважає наказ № 89-к у вищевказаній частині незаконним, оскільки при переводі з одного підприємства у інше відбулись зміни суттєвих умов праці у виді зменшення розміру заробітної плати у два рази, а своєї попередньої згоди вона на це не давала і у зв`язку з тривалим терміном роботи в лікарні та з незадовільним станом свого здоров`я має переважне право на залишення на посаді або надання посади з аналогічними умовами праці.
Позивачка пропустила встановлений чинним законодавством строк звернення до суду в зв`язку з хворобою та введенням в Україні карантину, тому просила суд визнати поважними причини пропуску цього строку, поновити процесуальний строк для звернення до суду з позовом.
Посилаючись на зазначені обставини, просила суд внести зміни до параграфу № 144 наказу № 89-к від 05 листопада 2019 року КНП «Лебединська ЦРЛ ім. К.О. Зільберника» у частині зміни формулювання цього параграфу на таку редакцію: « ОСОБА_1 сестру медичну дільничну соціальної допомоги наркологічного кабінету (0,5 ставки), сестру медичну кабінету медичних оглядів (0,5 ставки) перевести сестрою медичного кабінету медичних оглядів на повну ставку з 05 листопада 2019 року».
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 06 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно оцінив надані позивачкою докази, не врахував, що при переведенні на роботу до реорганізованого підприємства відбулись зміни суттєвих умов праці позивачки, зокрема, удвічі зменшився розмір заробітної плати. Крім того, попередньої згоди на переведення вона не надавала. Стверджує, що вона має переважне право на залишення на посаді або надання посади з аналогічними умовами праці, оскільки тривалий час безперервно працює в одній установі, а також має ІІ групу інвалідності. Звертає увагу, що нею фактично заявлено позов про поновлення на роботі на одній із посад, які вона займала до реорганізації одного з підрозділів КНП «Лебединська центральна районна лікарня ім. К.О. Зільберника».Вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що у штатному розкладі відсутня аналогічна посада сестри медичної кабінету медичних оглядів наркологічного кабінету, оскільки цю посаду обіймає ОСОБА_3 , порівняно з якою позивачка має переважне право на залишення на посаді.
У письмовому відзиві КНП «Лебединська центральна районна лікарня ім. К.О. Зільберника» заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, стверджує, що позивачка не довела поважності причин пропуску строку звернення до суду, встановленого статтею 233 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника КНП «Лебединська центральна районна лікарня ім. К.О. Зільберника», який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що у 2004 році позивачці ОСОБА_4 встановлено інвалідність другої групи безстроково (а.с. 18)
З 20 січня 2005 року ОСОБА_4 працювала у Комунальній установі «Лебединська центральна районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» дільничною медсестрою соціальної допомоги наркологічного кабінету і медсестрою комісії по обстеженню водіїв. 
01 квітня 2008 року наказом № 160 комісія по обстеженню водіїв переіменована в кабінет медичних оглядів. 
13 листопада 2018 року Комунальна установа «Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» Лебединської районної ради реорганізована (перетворена) в Комунальне некомерційне підприємство «Лебединська центральна районна лікарня К.О. Зільберника» Лебединської районної ради (а.с. 8-10). 
Наказом № 92 адміністрації КНП «Лебединська ЦРЛ ім. К.О. Зільберника» (параграфи 13, 14) від 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 сестрі медичній дільничній соціальної допомоги (0,5 ставки) (інвалід ІІ гр.) надано відпустку в рахунок щорічної на 12 календарних днів з 02 вересня 2019 року по 13 вересня 2019 року. ОСОБА_1 сестрі медичній кабінету медичних оглядів (0,5 ставки) (інвалід ІІ гр.) дозволено використати щорічну відпустку на 10 календарних днів з 02 вересня 2019 року по 11 вересня 2019 року (а.с.14).
Наказом № 302-ОД адміністрації КНП «Лебединська ЦРЛ ім. К.О. Зільберника» від 02 вересня 2019 року «Про оптимізацію ліжкового фонду КНП Лебединської ЦРЛ» з 04 листопада 2019 року ліквідовано поліклініку і створено консультативно-поліклінічне відділення (а.с. 68).
Наказом № 304-ОД КНП «Лебединська ЦРЛ ім. К.О. Зільберника» від 02 вересня 2019 року «Про скорочення штатної чисельності посад» 04 листопада 2019 року в поліклініці скорочено, серед інших і посаду сестри медичної дільничної соціальної допомоги наркологічного кабінету (0,5 ставки) (а.с.69-72).
Наказом № 307-ОД від 03 вересня 2019 року працівників КНП «Лебединський ЦРЛ ім. К.О. Зільберника», посади яких підлягають скороченню, попереджено про наступне звільнення з роботи 04 листопада 2019 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. По поліклініці попередженню підлягає сестра медична дільнична соціальної допомоги наркологічного кабінету (0,5 ставки) – ОСОБА_1 (а.с.13).
05 листопада 2019 року наказом № 89к (параграф 144)КНП «Лебединська ЦРЛ ім. К.О. Зільберника» ОСОБА_1 сестру медичну дільничну соціальної допомоги наркологічного кабінету (0,5 ставки), сестру медичну кабінету медичних оглядів (0,5 ставки) переведено сестрою медичною кабінету медичних оглядів на 0,5 ставки. Підстава: наказ № 307-ОД від 03 вересня 2019 року (а.с. 12) .
Станом на 02 січня 2019 року, а також станом на 01 січня 2021 року в штатному розписі кабінету медичних оглядів КНП Лебединської ЦРЛ присутні 0,5 штатної посади сестри медичної (а.с. 62, 78).
Станом на 02 січня 2019 року в штатному розписі поліклініки КНП Лебединської ЦРЛ присутні 0,5 штатної посади сестри медичної дільничної соціальної допомоги наркологічного кабінету, проте у штатному розписі новоствореного консультативно-поліклінічного відділення КНП Лебединської ЦРЛ станом на 01 січня 2021 року така посада відсутня (а.с. 63, 75-77).
Ухвалюючи рішення по суті спору суд першої інстанції виходив з того, що при реорганізації КУ «Лебединська центральна районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської районної ради в КНП «Лебединська центральна районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської районної ради порушено порядок вивільнення працівника з ініціативи власника, установлений чинним КЗпП України, зокрема, щодо попередження про майбутнє звільнення, а також пропозиції іншої роботи на підприємстві. 
Проте такі висновки суду першої інстанції суперечать матеріалам справи.
Встановлено, що КУ «Лебединська центральна районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської районної ради була реорганізована (пертворена) у КНП «Лебединська центральна районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської районної ради ще 13 листопада 2018 року.
У вересні 2019 року з метою оптимізації ліжкового фонду в рамках медичної реформи уряду ініційована реорганізація КНП «Лебединська центральна районна лікарня ім. лікаря К.О. Зільберника» Лебединської районної ради, яка полягала у ліквідації або перепорфілюванні окремих відділень лікарні, скороченні ліжок та створенні нових відділень.
Зокрема, була ліквідована поліклініка та створено консультативно-поліклінічне відділення.
При ліквідації поліклініки на підставі пункту 1 частин 1 статті 40 КЗпП України було скорочено, крім інших, 0,5 штатної посади сестри медичної дільничної соціальної допомоги наркологічного кабінету, яку обіймала ОСОБА_1 .
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
Разом з тим, суди не наділені повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.
Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача дійсно мали місце зміни у організаційній структурі, зокрема, скорочення штатної чисельності працівників ліквідованих підрозділів та введення штатних посад у новостворених підрозділах.
Так, зі штатного розпису була виведена посада сестри медичної дільничної соціальної допомоги наркологічного кабінету поліклініки 0,5 ставки (а. с. 69 - 77).
При цьому роботодавець не спростував тверджень позивачки щодо невиконання ним свого обов`язку із завчасного попередження про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням її посади.
Станом на 03 вересня 2019 року, коли роботодавцем було прийнято рішення про попередження позивачки про скорочення, вона перебувала у відпустці.
Доказів належного попередження про скорочення посади, яку вона обіймала, та наступне звільнення відповідач не надав.
У справі також відсутні докази виконання роботодавцем обов`язку з працевлаштування працівника, встановленого частиною 3 статті 49-2 КЗпП України. Адміністрацією не запропоновано ОСОБА_1 іншої роботи, тобто вакантної посади чи роботи за відповідною професією, спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку вона може виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду роботи.
Тобто адміністрацією лікарні не додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, що свідчить про порушення трудових прав позивачки. 
Способи захисту трудових прав наведені, зокрема, у статтях 235 і 237-1 КЗпП України. Так, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України). Цей спосіб захисту порушених прав працівника застосовується незалежно від підстави припинення з ним трудового договору у випадку незаконного звільнення працівника чи його незаконного переведення на іншу роботу.
Проте звертаючись з позовом та остаточно уточнивши його вимоги, ОСОБА_1 наполягала на відновленні свого порушеного права шляхом внесення судом змін до параграфу 144 наказу №89к КНП «Лебединська ЦРЛ ім. К.О. Зільберника» Лебединської районної ради, відмовившись від первинної вимоги про скасування вказаного наказу, як незаконного. 
Згідно з частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлений позивачкою спосіб захисту права не ґрунтується на вимогах чинного матеріального закону та не є ефективним засобом відновлення її трудових прав, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цього позову є правильним, проте апеляційний суд не погоджується з мотивами відмови у позові.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Встановивши, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи в повній мірі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення суду в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши їх у редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06 квітня 2021 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складене 3 червня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             О.Ю.Кононенко 

        В.І.Криворотенко