Справа № 143/153/19
Провадження № 22-ц/801/1234/2021
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В., 
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бойка А. В. в залі суду в м. Погребище Вінницької області, повний текст якого складено 16 квітня 2021 року,
у цивільній справі № 143/153/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Погребищенська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,

встановив:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3 , яка була власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 2,3620 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заповітом від 01.12.2005 баба усе своє майно заповіла позивачу. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та оформив своє право на житловий будинок, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.02.2009. Однак, у зв`язку з відсутністю грошових коштів, з питанням оформлення своїх спадкових права на земельну ділянку він вирішив звернутися пізніше. Коли ж у нього з`явилася така можливість, виявилось, що 27.11.2010 його тітка ОСОБА_2 оформила вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом реєстр №3781 ВРД №114115. За наведених обставин просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину ВРД №115115, видане Погребищенською державною нотаріальною конторою 27.11.2010 ОСОБА_2 за померлою ОСОБА_3 , щодо успадкування належної останній земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,3620 га.
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що в якості підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_1 , виданого Погребищенською державною нотаріальною конторою 27.11.2010 ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , в позові та в судовому засіданні позивач вказує на прийняття ним спадщини померлої ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом. Проте жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що померла ОСОБА_3 заповіла позивачу належне їй майно та, що він прийняв у встановленому законом порядку спадщину, суду не надано. Натомість, місцевим судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_2 спадщина прийнята у встановленому законом порядку, що підтверджується і матеріалами спадкової справи №418/10 від 11.11.2010, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , тому законних підстав для визнання оспорюваного свідоцтва недійсним немає.
Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вказане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, тому просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову з незрозумілих причин вказує, що жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що померла ОСОБА_3 заповіла позивачу належне їй майно та, що він прийняв у встановленому законом порядку спадщину суду не надано. При цьому, суд, безпідставно, не приймає до уваги надані ним копію заповіту та свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом від 12.02.2009, в якому зазначено номер спадкової справи № 236/2008, оскільки Погребищенською державною нотаріальною конторою двічі повідомлялося, що спадкова справа № 236/2008 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилась (а.с.77,98). В обґрунтування свого рішення суд наголошує, що в судовому засіданні 07.04.2021 була надана копія спадкової справи №288/08, однак суд її до уваги не приймає також, оскільки вона була направлена до суду у не встановленому порядку та після закриття підготовчого судового засідання. Крім того, номер вказаної спадкової справи №288/08 не відповідає номеру спадкової справи №236/2008 на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог. На думку скаржника, такий висновок не може бути покладений в основу рішення суду, так як він подав документи, які мав у розпорядження, не знав і не міг знати про невідповідність нумерації, оскільки вказані документи були видані компетентними органами, які відповідають за належну їх реєстрацію. Щодо доказів про прийняття ним спадщини, то позивач зазначає, що заявляв клопотання про витребування його спадкової справи у встановлений законом строк, ще 12.02.2019 (підготовче засідання було закрите судом лише 13.07.2019), тому не несе відповідальності щодо того, що державний нотаріус ігнорував вимоги суду, і йому не зрозуміло чому суд не застосував передбачені законом заходи щодо належного виконання ухвали суду про витребування доказів. 
22 травня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи позивача ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано. При цьому позивач не повідомляв суд про наявність у нього перешкод в обізнаності зі своїми правами та свободами, загалом позивач не скористався визначеними правами, обрав неправильний спосіб захисту своїх порушених прав. При вирішенні спору судом правильно взято до уваги як доказ рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.10.2010, відповідно до якого ОСОБА_2 було визначено додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 . Судом також встановлено, що відповідач є єдиною спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, зазначене рішення не оскаржувалось. Вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги, на її думку, є безпідставними, тому просить залишити оскаржуване рішення в силі, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в якості підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого Погребищенською державною нотаріальною конторою 27.11.2010 ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , в своєму позові та в судовому засіданні позивач вказує на прийняття ним спадщини померлої ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом. Проте жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що померла ОСОБА_3 заповіла позивачу належне їй майно та, що він прийняв у встановленому законом порядку спадщину, суду не надано. 
При цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги надану позивачем копію заповіту та свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом від 12.02.2009, в якому зазначено номер спадкової справи 236/2008, оскільки Погребищенською державною нотаріальною конторою двічі повідомлялося, що спадкова справа №236/2008 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилась (а. с. 77, 98).
В судовому засіданні 07.04.2021 була надана копія спадкової справи №288/08, однак суд її до уваги не прийняв також, оскільки вона була направлена до суду у невстановленому порядку та після закриття підготовчого судового засідання. Крім того, номер вказаної спадкової справи №288/08 не відповідає номеру спадкової справи №236/2008 на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог.
Натомість, судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_2 спадщина прийнята у встановленому законом порядку, що підтверджується і матеріалами спадкової справи №418/10 від 11.11.2010, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а. с. 99-114).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що законних підстав для визнання оспорюваного свідоцтва недійсним немає, а тому відмовив в задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черги). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Чинне спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, не розподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України).
Судом встановлено, що заповітом від 01.12.2005 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , усе своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 .
Заповіт 01.12.2005 посвідчено секретарем Гопчинської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Павленко Н. С.
В судовому засіданні встановлено, що померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкодавець була власником земельної ділянки площею 2,3620 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Зазначене підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №158508.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
ОСОБА_1 25 вересня 2008 року звернувся до Погребищенської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а. с. 205 т. 1) та оформив своє право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна -житловий будинок з господарськими будівлями, що належав померлій, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.02.2009 (зворотний бік а. с. 213 т. 1).
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини й рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.10.2010 відповідачці ОСОБА_2 було визначено додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .
11 листопада 2010 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (т. 1 а. с. 45) та 27.11.2010 отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,3620 га, що розташована на території Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (зворотній бік а. с. 55).
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 та від 11 грудня 2019 року № 414/811/17 у подібних правовідносинах, Верховний Суд дійшов висновку, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не дав належної правової оцінці доводам позивача про те, що видане на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом порушує його право як спадкоємця за заповітом, що відповідає положенням ст. 1223 ЦК України.
При цьому районний суд не врахував, що плутанина у нумерації екземпляра свідоцтва про право на спадщину, що виданий позивачу, і який знаходиться у спадковій справі № 288/08, виникла не з вини ОСОБА_1 , не спростовує факту прийняття ним спадщини як спадкоємця за заповітом, а тому не урахування судом зазначених обставин та не застосування положень статті 1223, 1301 ЦК України призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд вважає необхідним також зауважити, що відповідно до роз`яснень, що містяться в листі ВССУ № 24-753/0/4-1316.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
В той же час, витребувавши з Погребищенської державної нотаріальної контори спадкову справу № 236/2008 (а. с. 66 т. 1), на яку позивач посилався як на доказ прийняття ним спадщини після померлої ОСОБА_3 , суд безпідставно не прийняв до уваги надіслану нотаріальною конторою копію спадкової справи №288/08, формально пославшись на порушення порядку її направлення до суду та надходження її після закриття підготовчого судового засідання, проігнорувавши ту обставину, що спадкова справа заведена на підставі заяви позивача ОСОБА_1 про прийняття ним спадщини у зв`язку із смертю спадкодавця ОСОБА_3 . 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Положеннями статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на підставі статті 376 ЦПК України підлягає задоволенню, а рішення суду першої скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, то з ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ним витрати, пов`язані із розглядом справи в сумі 1921 грн 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Погребищенська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним – задовольнити.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину НОМЕР_1 , видане Погребищенською державною нотаріальною конторою 27 листопада 2010 року, зареєстроване в реєстрі за № 3781, ОСОБА_2 за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , щодо успадкування належної останній земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,3620 га, розташованої на території Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
       Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 червня 2021 року.

       Головуючий                                          Ю. Б. Войтко

       Судді:                                                            І. В. Міхасішин 

                                                 В. В. Сопрун