ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

08 квітня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №581/904/20 
Номер провадження 22-ц/816/400/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
сторони:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
на заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 30 грудня 2020 року, в складі судді Кузмінського О.В., ухвалене у селищі Липова Долина, 
                                                          в с т а н о в и в:  
18 листопада 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 січня 2011 року між банком та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, надавши кредит у встановленому договором розмірі.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, станом на 05 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 16029 грн 44 коп, з яких: 12070,45 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3958,99 грн – нарахована пеня.
Заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 30 грудня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводить, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки під час підписання анкети-заяви відповідач уклала договір приєднання, ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування, а тому відсутність її підпису на відповідних Тарифах не свідчить про неукладеність договору. Вона отримала кредитну картку, здійснила дії щодо її активації, користувалася кредитними коштами, погашала заборгованість, чим також підтвердила свою згоду з формою договору та його умовами. Вважає, що за обставин неповернення відповідачем наданого банком кредиту, суд не мав підстав для відмови у стягненні тіла кредиту та пені. 
Зазначає, що випискою з банківського рахунку, яка є первинним банківським документом, також підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами та часткове повернення заборгованості, у тому числі відсотків, пені та комісії.
Вважає, що справа розглянута судом односторонньо, без повного з`ясування обставин справи, дійсних прав та обов`язків сторін. Суд не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та довідку про умови кредитування, підписану відповідачем особисто.   
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову 16029 грн 44 коп не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с. 4).
Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Я згоден (-на) з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між мною та банком  Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надана мені для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.
Визначено тип кредитної картки – «Пенсійна картка», однак її номер, термін дії, сума бажаного кредитного ліміту або інші умови кредитування в анкеті-заяві не зазначено.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-265 (а.с. 5, 13-36).
Із довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що на підставі вказаного кредитного договору б/н ОСОБА_1 отримала картку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 із терміном дії останньої до 07/19 року (а.с. 6).   
Кредитний ліміт було збільшено до 5000 грн (а.с. 7).
Згідно з розрахунком позивача, станом на 05 травня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 16029 грн 44 коп, з яких: 12070,45 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3958,99 грн – нарахована пеня (а.с. 8-12).
Із виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 вбачається, що вона фактично користувалася кредитним лімітом у розмірі 5000 грн, постійно здійснювалося автоматичне списання коштів на погашення заборгованості по карті (а.с. 45-48).
Відмовляючи позивачу у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту та пенею, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі, передбаченій законодавством, щодо істотних умов такого договору, а саме, не узгоджено у письмовій формі (не зазначено в анкеті-заяві) ціну договору, яка встановлена у формі сплати пені, а надані банком витяги з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів не підписані відповідачем, тому не можуть бути складовою частиною кредитного договору, врахувавши при цьому факт повернення позичальником у добровільному порядку фактично отриманих та використаних коштів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором б/н від 10 січня 2011 року та погашення заборгованості за кредитом у період з 20 травня 2014 року по 05 жовтня 2020 року на суму 22778 грн 52 коп, що  перевищує загальну суму витрачених  кредитних коштів – 14768 грн 92 коп. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону. 
Підставами позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та пенею, визначеною відповідно до вказаних Умов та правил, а також Тарифів банку.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У заяві позичальника від 10 січня 2011 року розмір пені у разі порушення зобов`язання не визначено.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та нараховану пеню.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 січня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (10 січня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у період з  20 травня 2014 року по 05 жовтня 2020 року на погашення заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2011 року ОСОБА_1 було сплачено банку 22778 грн 52 коп і станом на 05 жовтня 2020 року у неї відсутня заборгованість за тілом кредиту, а тому відсутні і підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та пенею.
Так, із доданих банком до позовної заяви доказів вбачається, що відповідач отримала кредит в сумі 5000 грн, а згідно з розрахунком заборгованості, наданим банком, станом на 05 жовтня 2020 року нею погашено 22778 грн 52 коп заборгованості за кредитом і ця сума, за відсутності доказів погодження сторонами при укладенні кредитного договору умов про плату за користування кредитними коштами у вигляді нарахування відсотків, безпідставно зарахована на сплату відсотків. 
За встановлених обставин, сплачені відповідачем кошти мали бути спрямовані на погашення залишку за тілом кредиту. 
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 534 цього Кодексу визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, перевіривши та проаналізувавши розрахунок заборгованості, наданий банком,  дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та пенею з підстав, наведених вище, і доводи апеляційної скарги про протилежне не спростовують висновків місцевого суду.
Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором є безпідставними. 
Твердження заявника апеляційної скарги про наявність довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем особисто, не ґрунтуються на доказах, оскільки в матеріалах справи така довідка відсутня і  в обґрунтування своїх позовних вимог банк на неї не посилався.  
Таким чином, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367 – 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   
                                                   п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Заочне рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 30 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                         О.Ю.Кононенко

Судді:                                                                                                     В.І. Криворотенко

                                                                                                                 С.С. Ткачук