П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3738/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.   
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
12 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Боровицького О. А. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області, третя особа - Головне управління ДПС у Хмельницькій області, про  визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :
у липні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області, третя особа – Головне управління ДПС у Хмельницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/1 від 02 січня 2020 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. за порушення законодавства про працю.
03 грудня 2020 року Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. 
Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 провадить свою підприємницьку діяльність у магазині PRIDE", що розміщений на другому поверсі ТРЦ "KVARTAL" за адресою: місто Хмельницький, вул. Кам`янецька, 17. 
Так, від Головного управління ДПС у Хмельницькій області 21 листопада 2019 року до відповідача надійшов на розгляд та для прийняття рішення про накладення фінансової санкції акт фактичної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 19 листопада 2019 року №0016/22-01-33-03/ НОМЕР_1 з додатками.
Фактичну перевірку працівниками ДПС було організовано у зв`язку з надходженням звернення від громадянки ОСОБА_2 , у якому заявниця повідомляла, що в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " було відмовлено в наданні документів, що підтверджують придбання товару, а також відмовлено в поверненні придбаного товару, який не підійшов покупцю. Виходячи із змісту звернення ОСОБА_2 , остання відвідувала магазин "PRIDE" тричі (28 вересня, 03 та 18 жовтня 2019 року) і в усіх трьох випадках клієнтів обслуговувала не сама ФОП ОСОБА_1 , якої взагалі не було в магазині, а продавці - при покупці товару одна дівчина, при наступних двох спробах повернути товар - продавець ОСОБА_3 .
Із змісту письмових пояснень ОСОБА_4 , відібраних працівниками Головного управління ДПС у Хмельницькій області в ході фактичної виїзної перевірки позивачки, встановлено, що вона підмінює періодично власницю магазину ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з її відсутністю за станом здоров`я, яка проходить лікування. 
Аналогічні відомості повідомила і сама позивачка у своїх письмових поясненнях, наданих працівникам ДПС. Також позивач зазначила, що ОСОБА_4 не є працівником на постійній основі.
З огляду на встановлені обставини, співробітники Головного управління ДПС у Хмельницькій області дійшли висновку про використання праці одного найманого працівника без належного оформлення трудових відносин, що відображено в акті фактичної перевірки.
На підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо порушень законодавства про працю, 02 січня 2020 року першим заступником начальника управління Держпраці у Хмельницькій області винесено постанову №22/1 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 125190,00 грн.
Непогоджуючись із вказаною постановою позивач оскаржила її до суду. 
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (Закон №877-V).
Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною 4 ст.2 Закону №877-V визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами Державної фіскальної служби, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Згідно зі ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Так, абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Із аналізу наведених норм слідує, що відповідальність згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.
За змістом наведеної норми відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. Тобто, повинен бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці.
Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).
Крім того, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Із матеріалів справи встановлено факт допуску позивачем до роботи ОСОБА_4 без укладення трудових відносин та не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Факт допуску ОСОБА_4 до роботи без укладення письмового трудового договору, тобто без офіційного оформлення трудових відносин відповідно до законодавства підтверджується письмовими поясненнями позивача та ОСОБА_4 наданих працівникам ДПС, в яких зазначено про те, що ОСОБА_4 підмінює власницю магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не один раз, а періодично, поки ФОП ОСОБА_1 проходить лікування, а не відлучилася на певний час.
Тобто, ОСОБА_4 підміняла позивача систематично, а не одноразово.
Колегія суддів критично ставиться до тверджень апелянта про те, що ОСОБА_4 не виконувала функції працівника (продавця консультанта) у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а лише здійснювала нагляд за магазином з метою уникнення крадіжок майна, яке знаходилося на його території за відсутності ФОП ОСОБА_1 та мало одноразовий характер, з огляду на наступне.
Так, у письмових поясненнях позивач та ОСОБА_4 зазначили про те, що остання підміняла ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з її відсутністю за станом здоров`я, тобто виконувала функції позивача (продавця консультанта).
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що з метою уникнення крадіжок майна позивач не була позбавлена можливості зачинити магазин у цей день, тоді як відсутній сенс роботи магазину, якщо ОСОБА_4 не здійснювала консультацій та продажу товару, а виконувала функції фактично охоронця.
Більше того, на території України діє карантин, пов`язаний із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), що в свою чергу підтверджує раціональність закриття позивачем магазину у її відсутність. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що твердження апелянта не спростовує факту порушення нею законодавства про працю та розцінюється як спосіб захисту для уникнення позивачем відповідальності.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем обгрунтовано прийнято оскаржувана постанова, а тому відсутні підстави для її скасування.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються  встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Боровицький О. А.