ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	Львів	Справа № 500/424/21 пров. № А/857/9883/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Качмара В. Я., Курильця А. Р.,
з участю секретаря судового засідання –    Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Тернопільської міської ради на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 19 квітня 2021 року  у справі № 500/424/21 за адміністративним позовом Тернопільської міської ради до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)   про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції – Подлісна І. М.,
час ухвалення рішення – 19.04.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 21.04.2021 року,
                                                  
                                                          в с т а н о в и в:

Позивач – Тернопільська міська рада звернулася в суд з позовом до відповідача – Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просила скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 18 січня 2021 року про накладення штрафу у розмірі 5100,0 грн у ВП № 62995300.  
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що на виконання виконавчого листа № 500/642/20 виданого 25 серпня 2020 року Тернопільським окружним адміністративним судом позивач 18 грудня 2020 року прийняв рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам вказаним у виконавчому листі. Однак пунктом другим цього рішення визнав нечинним пункт 1 рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам вказаним у виконавчому листі, оскільки 29 травня 2020 року надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки комунальному підприємству “Тернопільводоканал”. Крім того, зазначає, що після прийняття цього рішення стягувач не звертався до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою за замовленням на розроблення відповідного проекту і, як наслідок, в останнього відсутня відмова на його розроблення, а тому відсутні підстави стверджувати про те, що прийнятим рішенням міська рада не надала дозвіл на розробку проекту землеустрою. З урахуванням наведеного, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 500/642/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі №500/642/20, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07 лютого 2020 року № 7/46/67 “Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)”. Зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.
На виконання вказаного рішення 25 серпня 2020 року Тернопільським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи зобов`язального характеру.
У зв`язку із пред`явленням ОСОБА_3 виконавчого листа до виконання, 14 вересня 2020 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62995300, пунктом 2 якої зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів.
25 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відкласти проведення виконавчих дій у зв`язку із зверненням до суду щодо відстрочення виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 500/642/20.
У зв`язку із наведеним 02 жовтня 2020 року відповідачем, на підставі пункту 6 частини першої статті 34, статті 35 Закону України “Про виконавче провадження”, було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.
14 грудня 2020 року державним виконавцем на адресу боржника скеровано вимогу про надання інформації про дату чергового засідання сесії Тернопільської міської ради, на якому буде розглянутий проект рішення щодо виконання виконавчого листа № 500/642/20 від 25 серпня 2020 року.
23 грудня 2020 року державним виконавцем на підставі частини п`ятої статті 35 Закону України “Про виконавче провадження” винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.
29 грудня 2020 року до Відділу надійшла заява Тернопільської міської ради від 28 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, до якої також було надано копію рішення ради від 18 грудня 2020 року № 8/2/135 “Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)”.
Як вбачається зі змісту вказаного рішення, розглянувши рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року, № 500/642/20, яким зобов`язано Тернопільську міську раду розглянути звернення щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою за адресою АДРЕСА_1 , що набрало законної сили 29 липня 2020 року, приймаючи до уваги рішення Тернопільської міської ради від 29 травня 2020 року №7/50/143 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству “Тернопільводоканал”, керуючись статтями 12, 118 Земельного кодексу України, 26, 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, враховуючи висновки постійних комісій міської ради з питань містобудування, з питань регулювання земельних відносин та екології, міська рада вирішила:
1. Дати дозвіл громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , згідно з додатком. У додатку зазначені громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
2. Враховуючи те, що рішенням Тернопільської міської ради від 29 травня 2020 року № 7/50/143 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Комунальному підприємству “Тернопільводоканал” Тернопільською міською радою вже дано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею до 0,4100 га за вказаним місцем розташування АДРЕСА_1 Комунальному підприємству “Тернопільводоканал” для виробничих потреб, пункт 1 даного рішення вважати таким, що втратив чинність.
04 січня 2021 року державним виконавцем на адресу Тернопільської міської ради скеровано вимогу, якою боржника зобов`язано надати належним чином засвідчену копію рішення Тернопільської міської ради від 18 грудня 2020 року № 8/2/135 та письмові роз`яснення щодо прийнятого другого пункту рішення від 18 грудня 2020 року № 8/2/135.
14 січня 2021 року до Відділу надійшли додаткові пояснення від боржника, в яких зокрема, зазначено, що 18 грудня 2020 року на пленарному засіданні сесії Тернопільської міської ради розглядався проект рішення міської ради “Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)”.
Так, в ході обговорення проекту цього рішення одним із депутатів міської ради (враховуючи формулювання тексту рішення окружного суду) було внесено пропозицію, суть якої полягала в тому, що саме до повноважень міської ради як представницького органу місцевого самоврядування належить вирішення питань регулювання земельних відносин, тому лише міська рада може приймати рішення про надання чи відмову у наданні земельної ділянки із земель комунальної власності.
Вказано, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду підлягало обов`язковому виконанню, однак 29 травня 2020 року міською радою прийнято рішення “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , через що, враховуючи дані обставини, після обговорення, депутати погодились із запропонованим варіантом вирішення питання та під час голосування більшістю голосів його підтримали.
Зазначено, що, враховуючи наведене, Тернопільська міська рада, приймаючи рішення “Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)”, виконала в повному обсязі рішення суду, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП № 62995300, і тому позивач просив винести державного виконавця постанову про закінчення виконавчого провадження.
Однак державний виконавець дійшов переконання, що рішення суду у справі № 500/642/20 боржником не виконано, дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, від Тернопільської міської ради на виконання виконавчого листа № 500/642/20 від 25 серпня 2020 року стягувач так і не отримав.
З огляду на це та, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону України “Про виконавче провадження”, державним виконавцем 18 січня 2021 року було винесено постанову про накладення штрафу в сумі 5100,00 грн за не виконання виконавчого листа № 500/642/20, виданого 25 серпня 2020 року Тернопільським окружним адміністративним судом, та законних вимог державного виконавця. 
04 лютого 2021 року Тернопільській міській раді направлено вимогу державного виконавця, в якій зобов`язано боржника до 12 лютого 2021 року виконати рішення суду.
Вважаючи вказану вище постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконував рішення до звернення стягувача за його примусовим виконанням, крім того не виконав його і в порядку примусового виконання, тому рішення прийняте Тернопільською міською радою 18 грудня 2020 року № 8/2/135 носило формальний характер, та не є виконанням судового рішення в повному обсязі, оскільки дозвіл стягувачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок так і не надала, тому постанова про накладення штрафу є правомірною.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 404-VІІІ).
Відповідно до ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ).
Відповідно до ч.6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно зі ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Стаття 75 Закону № 1404-VIII передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі №500/1528/19 визнано протиправними дії Тернопільської міської ради, що виразилися у неналежному розгляді на 33 сесії 7 скликання, що відбулась   05 квітня 2019 року, проекту рішення "Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)"; зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути клопотання від 25 лютого 2019 року та 26 лютого 2019 року (реєстраційні номери: 402696, 402681, 402683, 402678, 412760, 412761) про надання дозволу ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0, 10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів земелеустрою.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Тернопільської міської ради задоволено частково; змінено рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі № 500/1528/19, замінивши у третьому абзаці його резолютивної частини слова “та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою” словами “та прийняти   рішення у відповідності до вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України”; у решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі № 500/1528/19 залишено без змін. 
Крім того, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі №500/642/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської міської ради від 07 лютого 2020 року № 7/46/67 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)"; зобов`язано Тернопільську міську раду на своєму черговому засіданні розглянути звернення про надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га кожному, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, та прийняти рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою. 
Також матеріалами справи стверджується, що 18 грудня 2020 року позивач прийняв рішення № 8/2/135 “Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 ”.
Цим рішенням позивач вирішив дати дозвіл громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1 рішення № 8/2/135 від 18 грудня 2020 року).
Однак, враховуючи те, що рішенням Тернопільської міської ради від 29 травня 2020 року № 7/50/143 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 комунальному підприємству “Тернопільводоканал”, Тернопільською міською радою вже дано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування площею до 0,4100 га за вказаним місцем розташування, рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вирішено вважати таким, що втратило чинність (п. 2 рішення № 8/2/135 від 18 грудня 2020 року).
Крім того, 28 грудня 2020 року позивачем подано заяву про закінчення виконавчого провадження разом з копією рішення міської ради від 18 грудня 2020 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 ». Вказаною заявою позивач повідомив державного виконавця про виконання судового рішення №500/642/20 та просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої ст. 39 Закону №1404.
Матеріалами справи стверджується, що 04 січня 2021 року державним виконавцем винесено вимогу, в якій вимагалось у термін до 15 січня 2021 року надати державному виконавцеві письмові роз`яснення щодо прийнятого другого пункту рішення від 18 грудня 2020 року №8/2/135.
У відповідь на вимогу державного виконавця позивачем подано лист від 14 січня 2021 року, до якого долучено копію рішення Тернопільської міської ради від 18 грудня 2020 року №8/2/135 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_1 та інші)" разом із додатком на 2 арк.
Враховуючи те, що позивач одним і тим самим рішенням надав дозвіл на виготовлення проектів землеустрою та наступним пунктом скасував дозвіл, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не виконав вимоги виконавчого листа виданого у справі № 500/642/20 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року.
Крім того, доказів виконання рішення суду від 18 травня 2020 року у справі №500/642/20 позивачем суду не подано та судом не здобуто.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що фактично рішення суду у справі №500/642/20 не виконане, оскільки дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею до 0,10 га ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд станом на момент вирішення цієї справи відсутній. 
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, виходячи зі змісту судових рішень у справах №500/1528/19 та №500/642/20, позивачем двічі відмовлено ОСОБА_3 , однак такі відмови визнані судом протиправними та скасовані, що свідчить про невжиття позивачем заходів щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили. 
При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач не виконував рішення до звернення стягувача за його примусовим виконанням, крім того, не виконав його і в порядку примусового виконання, а тому прийняття рішення Тернопільською міською радою 18 грудня 2020 року №8/2/135 носило формальний характер, та не є виконанням судового рішення в повному обсязі, оскільки дозвіл стягувачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок Тернопільська міська рада так і не надала.
Як встановлено судом, позивачем у справі не подано до суду, а судом не здобуто доказів, що підтверджують поважність причин, що утруднюють виконання рішення суду.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що особа звільняється від відповідальності у виді штрафу за невиконання судового рішення, якщо на це були поважні причини, тобто обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.
Об`єктивних причин невиконання рішення суду колегією суддів не встановлено.
Покликання апелянта на незвернення стягувача до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою за замовленням проекту, колегія суддів відхиляє, оскільки йому фактично рішенням ради відмовлено у наданні такого.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що орган державної виконавчої служби правомірно наклав на позивача штраф за невиконання судового рішення, тому постанова про накладення штрафу скасуванню не підлягає.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 229, 243, 268, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 500/424/21 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 02 червня 2021 року.