Справа № 351/338/20 
Провадження № 22-ц/4808/538/21 
Головуючий у 1 інстанції Сегін  І. Р. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Василишин Л.В., Пнівчук О.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Снятинського районного суду, ухвалене суддею Сегіним І.Р. у м. Снятині 26 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей та на своє утримання до виповнення дітям трьох років.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти: донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач зазначила, що починаючи з вересня 2019 року відповідач не надає допомоги на утримання дітей та не цікавиться їх матеріальним забезпеченням, на її прохання надавати матеріальну допомогу дітям не реагує.
У зв`язку з тим, що відповідач не працевлаштований та з травня 2019 року перебуває за кордоном на заробітках вважала за доцільне стягувати з нього кошти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.
Також на час подання позову ОСОБА_5 перебувала у декретній відпустці по догляду за двома неповнолітніми дітьми до досягнення ними трьох років, а тому зазначала, що має право і на своє утримання від батька дітей до досягнення ними трьох років.
Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину до досягнення ними вісімнадцяти років та 1500 грн. аліментів на її утримання щомісяця до досягнення дітьми трирічного віку.
Заочним рішенням Снятинського районного суду від 26 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня пред`явлення позову, тобто з 19.02.2020 року, і до досягнення дітьми повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць на утримання неповнолітніх дітей. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 840,80 грн. судового збору.
Додатковим рішенням Снятинського районного суду від 09.02.2021 року доповнено рішення Снятинського районного суду від 26 березня 2020 року, вказавши в резолютивній частині: “Стягувати із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дітьми ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 трьохрічного віку.” Вирішено вказати в мотивувальній частині рішення: “А також, слід стягувати з відповідача аліменти на утримання позивачки в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення дітьми трьохрічного віку.”
Не погоджуючись із заочним рішенням Снятинського районного суду від 26 березня 2020 року в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Апелянт зазначив, що твердження позивача про те, що він не надає матеріальної допомоги дітям та не цікавиться їх матеріальним забезпеченням не відповідає дійсності. Натомість, відповідач систематично перераховував гроші на дітей, що підтверджується грошовими переказами через систему WESTERN UNION та через мобільний додаток “Приват24”, цікавився їх розвитком і передавав передачі з одягом та їжею для дітей.
Вважає, що позивач не надала суду жодних документів, які б підтверджували її позовні вимоги.
Незважаючи на те, що відповідач із позивачем разом не проживають, він приймає участь у вихованні дітей та бере участь у додаткових витратах на них, зокрема, купив для них одяг вартістю 165,70 польських злотих, телевізор вартістю 1199,99 польських злотих, а також надавав дружині матеріальне забезпечення на утримання дітей в період з 01.09.2019 року по 30.09.2020 року.
Також вказує, що на даний час не працює, не має регулярного доходу, а його витрати складаються із витрат на харчування, оплату комунальних послуг та оренди житла.
Враховуючи введення в Україні карантинних заходів, вважає за доцільне стягувати з нього на утримання дітей кошти у твердій грошовій сумі та не заперечує проти стягнення у розмірі 1300 грн.
Просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., а також визнати його витрати на утримання дітей в період з 19.02.2020 року по 30.09.2020 року як сплату аліментів на утримання дітей.
ОСОБА_2 подала до апеляційного суду заяву, в якій заперечила проти доводів апеляційної скарги та зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а тому апеляційним судом переглядається лише в цій частині.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив з обов`язку батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття та, врахувавши обставини справи, вважав, що відповідач може сплачувати такі аліменти у заявленому позивачем розмірі.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони у справі з 15.02.2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
Згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідач ОСОБА_1 є батьком народженої у шлюбі з ОСОБА_2 доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина — ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 7).
Відповідно до довідки про склад сім`ї Попельниківської сільської ради №227 від 17.02.2020 року неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із матір`ю, яка здійснює догляд за дітьми до досягнення ними трирічного віку (а.с. 12).
Відповідачем до суду апеляційної інстанції подано копії фіскальних чеків про придбання телевізора на суму 1199,99 польських злотих та одягу на суму 165,70 польських злотих (а.с. 102-103).
В силу вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.
При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.
У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Переглядаючи справу за наявними в ній доказами, та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів в сумі 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину.
Твердження апелянта про те, що за своїм матеріальним становищем він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому судом розмірі, є необґрунтованими.
Суд не приймає до уваги твердження апелянта про відсутність у нього роботи та стабільного заробітку як підставу для стягнення аліментів у меншому розмірі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батько дитини є молодою особою працездатного віку, інших осіб на його утриманні немає, може працювати, а тому не існує перешкод для виконання ним обов`язку по утриманню своїх малолітніх дітей і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення можливості нормального розвитку дітей, виходячи з мінімального рекомендованого розміру аліментів, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України.
Таким чином відсутність стабільного доходу у відповідача не позбавляє його обов`язку утримувати дітей.
При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд керувався інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення.
Доводи відповідача про те, що він оплачував одяг для дітей та здійснював грошові перекази на користь позивача на правильність висновків суду першої інстанції також не впливають.
Будь-які інші докази, які б доводили неможливість апелянта сплачувати аліменти у визначеному оскаржуваним судовим рішенням розмірі, в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а заочне рішення Снятинського районного суду від 26 березня 2020 року в оскаржуваній частині без змін.
Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Снятинського районного суду від 26 березня 2020 року в частині задоволення вимог про стягнення аліментів на утримання дітей залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.