ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8559/19                                                                               Суддя першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                    - Пилипенко О.Є.  
          суддів                                        - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М., 
          при секретарі                              - Василенко Ю.А., 
          за участю: 
          представника позивача:           - Журавлева П.В., 
          представника відповідача:           - Перепелюка О.В., 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Сервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И Л А :
У травні 2019 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Сервіс» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просив:           
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення  №00006401402 від 11 травня 2019 року на суму 3  187  908,00 грн, з яких сума основного платежу - 3  187  218,00 грн та сума штрафних санкцій - 690,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення  №00002191402 від 21 лютого 2019 року на суму 35  574,00 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
Колегія суддів зауважує, що апеляційну скаргу подано Головним управлінням ДПС у м. Києві, в той час як відповідачем у справі є Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у зв`язку з чим вважає за необхідне замінити відповідача у справі правонаступником.
Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. 
Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.
Відповідно до п.12 постанови КМ України від 20.10.2011 року № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності Актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.
Розпорядженням КМ України від 21.08.2019 року № 682-р вирішено про можливість забезпечення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладеного на Державну податкову службу.
Постановою Кабінету Міністрів України №537 утворено як юридичну особу публічного права - ГУ ДПС у м. Києві та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби, зокрема, ГУ ДФС у м. Києві приєднано до ГУ ДПС у м. Києві.
05 квітня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 13879, Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс - Сервіс» подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, наголошує, що правове обґрунтування вимог апеляційної скарги зводиться виключно до цитування відомостей з Акту перевірки № 48/26-15-14-02-01/31035740 від 25.01.2019 року щодо проведеної перевірки позивача та висновків за її результатами.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в Акті перевірки не наведено жодних обставин та не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій із вказаними вище контрагентами цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди, у той же час, позивачем надано сукупність первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують виконання такого роду операцій, у т.ч. договори, первинні документи, податкові накладні, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підстав для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод, первинні документи, податкові накладні мають всі необхідні реквізити, скріплені підписами та печатками сторін, у зв`язку з чим винесені контролюючим органом податкові повідомлення - рішення № 00006401402 від 11.05.2019 року та № 00002191402 від 21.02.2019 року підлягають скасуванню.
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка  Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Сервіс» з питань податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2017 року, валютного-за період з 01.01.2015 року по 30.06.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування  - за період з 01.01.2015 року по 30.06.2017 року.
На підставі проведеної перевірки був складений акт №474/26-15-14-02-01/31035740.
На вказаний вище акт, позивачем  були подані заперечення до  Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, за результатами розгляду яких було прийняте рішення №39489/10/26-15-14-02-01 від 01 грудня 2017 року про проведення документальної позапланової  виїзної перевірки  з питань, що стали предметом оскарження.
25 січня 2019 року позивачу було вручено акт  про результати позапланової  перевірки №48/26-15-14-02-01/31035740 з питань, що стали предметом оскарження, яким було встановлено порушення позивачем  п.44.1, п. 44.2 ст. 44, підпункту 134.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України, п. 5, 7,10,11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України  від 29 листопада 1999 року №290, п.8, п. 15 П(С)БО №9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246, п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України.
21 лютого 2019 року позивачем було отримано  податкове повідомлення-рішення  №00002181402 та № 00002191402.
07 березня 2019 року позивачем була подана скарга до Державної фіскальної служби України на вказані податкові повідомлення-рішення.
За результатами розгляду скарги,  позивач отримав рішення Державної фіскальної служби України №20905/6/99-99-11-04-01-25 від 06 травня 2019 року про розгляд скарги, яким  податковим органом скасовано податкове повідомлення-рішення  ГУ ДФС у м. Києві  №00002181402 в частині визначення ТОВ «Альянс-Сервіс» податку на прибуток за рахунок встановлених  перевіркою порушень по взаємовідносинах з з ПП «Дюнаміс», ПП «Багіра 1», ТОВ «Вікмет» і у відповідній частині штрафні санкції, в іншій частині податкове повідомлення-рішення  №00002191402 від 21 лютого 2019 року залишено без змін.
На підставі акту перевірки від 25 січня 201 року та рішення Державної фіскальної служби України  від 06 травня 2019 року, ГУ ДФС у м. Києві було винесено податкове повідомлення-рішення  №00006401402 від 11 травня 2019 року.          Не погоджуючись з винесеними відповідачем податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до    ст. 134 ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі    статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду.
Згідно з п.  138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених    розділом II ПК України.
Відповідно до пп.  139.1.9 п. 139.1  ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до п.  185.1  ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до    статті 186 цього Кодексу, у чому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю.
Відповідно до пп.  14.1.181  п. 14.1  ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з    розділом V цього кодексу.
Відповідно до п.  198.3  ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до    статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.  193.1  ст.  193  цього    Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац.1 п.198.6    ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог    статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 цього Кодексу.
Відповідно до    ст.  1 Закону України від 16.07.1999 р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  (далі - Закон №996), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відповідно до ст.  1  Закону №996, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. З врахуванням цього судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, по господарських операціях, які стосуються спірних правовідносин.
Так, відповідно до матеріалів справи, протягом періоду, що перевірявся контролюючим органом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс- Сервіс» мав господарські взаємовідносини із ПП «Омікрон».
Як вбачається зі змісту Акту № 474/26-15-14-02-01/31035740 про результати документальної планової виїзної перевірки податкового законодавства за період з 01.01.2015  року по 30.06.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 30.06.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 року по 30.06.2017 року по господарським взаємовідносинам з ПП «ОМІКРОН» (код 30471869), на думку відповідача, Товариством до перевірки не надано документи складського обліку, які підтверджують факт оприбуткування товару, його рух на кожному етапі та реалізацію, а також не надано документів, підтверджуючих залучення послуг транспортних перевезень, відповідних товарно-транспортних накладних, маршрутних листів та інших документів, які підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей до пункту (пунктів) розвантаження, проте колегія суддів вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне.
Як пояснив позивач, на підставі укладеного усного договору поставки Товариство узгодило зі своїм постальником ПП «ОМІКРОН» істотні умови договору поставки, які були зафіксовані у рахунках-фактурах №Ом-0000205 від 22.12.2015 року та №Ом-0000040 від 10.03.2016 року. Відповідно до умов договору ПП «ОМІКРОН» зобов`язане було доставити Товариству бентопорошок загальною вагою 9,260 тон. Транспортування товару здійснювалося орендованим Товариством автомобілем ЗІЛ ММЗ 554 д.н. НОМЕР_1 вантажопідйомністю до 9 тон, а факт поставки товару підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, подорожніми листами вантажного автомобіля №1038 від 22.12.2015 року та № 937 від 10.03.2016 року, а також товарно-транспортними накладними №РАС1038 від 22.12.2015 року та № РАС937 від 10.03.2016 року, що, власне спростовує доводи відповідача про ненадання документів щодо транспортування товару.
Бентопорошок (інша назва бентоніт) застосовується як об`єднуюча добавка при підготовці сировини до металургійного переділу - окусковуванню руд (концентратів), а також для брикетування поліметалічних руд і відходів гірничо-металургійних виробництв. Найбільшого поширення бентоніт отримав для огрудкування залізорудних концентратів при виготовленні окатишів для доменного процесу і металізації.
02.01.2015 року та 01.01.2016 року Товариством були затверджені норми розходу допоміжних матеріалів для виготовлення 1 тони готових виробів з алюмінію, латуні, чавунних виробів, бронзи, сталевих виробів, якими, серед іншого, було встановлено норми витрат бентопорошку (бентоніту).
Придбаний бентопорошок було використано Товариством протягом січня-серпня 2016 року під час виробництва продукції з металів. 
Факт використання бентопорошку (бентоніту) підтверджується актами на списання матеріалів у виробництво, які додані до відповіді на відзив, а також були надані контролюючому органу під час проведення перевірки.
Облік руху товару здійснювався позивачем  в програмі 1С, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено відомості про товар на складах стосовно бентопорошку (бентоніту).
Крім того, в апеляційній скарзі відповідач стверджує про відсутність у ПП «ОМІКРОН» достатньої кількість трудових ресурсів, тоді як в акті перевірки, а також в самій апеляційній скарзі контролюючим органом було вказано, що в штаті ПП «ОМІКРОН» перебувало на момент здійснення господарської операції 5 осіб. При цьому, відповідачем не визначено, на підставі якого нормативно-правового акту або іншого документу розраховано, що даної кількості осіб недостатньо для виконання поставки товару. Не спростовано даного твердження й в апеляційній скарзі.
Зі змісту Акту перевірки також вбачається, що, на думку відповідача, Товариством протягом 2015 року було безпідставно збільшено витрати у розмірі 18 061 940,51 грн. внаслідок здійснення переоцінки балансової вартості запасів, отриманих від TOB «МЕТМАРКЕТ» у 2014 році.
Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, позивачем дійсно було допущено методологічну помилку в бухгалтерському обліку, а саме суму переоцінки заборгованості за отриманий товар відносно зміни курсу долара США було віднесено на 901 рахунок «Собівартість реалізованої готової продукції», що спричинило збільшення витрат у розмірі 18 061 940,51 грн.
При цьому, відповідно до приписів п. 86.10. ст. 86 Податкового кодексу України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника. 
Втім, в порушення даної норми, відповідачем не враховані витрати, понесені Товариством у зв`язку з переоцінкою заборгованості за отриманий товар відносно зміни курсу долара США та не зазначено, як вони вливають на фінансовий результат до оподаткування.
Отже, Товариством було помилково завищено витрати у розмірі 18 061 940,51 грн. внаслідок здійснення переоцінки балансової вартості запасів, отриманих від «МЕТМАРКЕТ» у 2014 році, але при цьому було занижено інші операційні витрати той самий розмір. В  зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відсутність правопорушення в цій частині, оскільки  при виправленні цих методологічних помилок об`єкт оподаткування податком на прибуток не зміниться.
Крім того, на підтвердження подальшої реалізації на експорт отриманого від ТОВ «МЕТМАРКЕТ» у 2014 році товару позивач  надав суду копії контракту №2 з нерезидентом «STEELINVEST» (Словаччина) та відповідних митних декларацій.
Згідно інформації, яка мститься в матеріалах справи, на момент здійснення господарських операцій з ТОВ «МЕТМАРКЕТ», останнє було спеціалізованим металургійним переробним підприємством, яке мало ліцензії на заготівлю, переробку металобрухту чорних та кольорових металів.
Водночас, відповідно до ст. 1 Закону України «Про металобрухт» (в редакції, що діяла на момент здійснення господарських відносин) спеціалізовані металургійні переробні підприємства - підприємства, які відповідають вимогам, що ставляться цим Законом до спеціалізованого підприємства, мають у власності виробниче обладнання, яке забезпечує технологію металургійної переробки металобрухту, пов`язану зі зміною структури металу, його хімічного складу відповідно до стандартів, та пройшли атестацію в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної промислової політики.
Тобто, необхідною передумовою отримання статусу спеціалізованого металургійного переробного підприємства була наявність власного виробничого обладнання та проходження атестації.
В свою чергу, наказом Держпромполітики України № 53 від 08.02.2001 затверджено «Порядок атестації спеціалізованого підприємства», відповідно до якого підприємство атестується на підставі довідки про відповідність спеціалізованого підприємства вимогам до спеціалізованого металургійного переробного підприємства, передбаченим нормативно-правовими актами. Також визначено перелік організацій, що здійснюють обстеження та підготовку довідки.
Отже, обов`язковою передумовою отримання довідки та в подальшому й ліцензії, є  обстеження підприємства на відповідність його ліцензійним вимогам, враховуючи отримання TOB «МЕТМАРКЕТ» ліцензії на заготівлю, переробку металобрухту чорних та кольорових металів, ліцензіат відповідав ліцензійним умовам, тобто мав необхідну виробничу базу, обладнання та штат працівників, що спростовує твердження  відповідача про нереальність ведення господарської діяльності контрагентом.
Щодо взаємовідносин із TOB «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ», варто зазначити наступне.
Відповідно до приписів абз. 2 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Так, за результатами господарської операції між Товариством та TOB «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна №3731 від 25.12.2015 року та розрахунки коригування №6204 від 31.01.2016 року, №3532 від 31.01.2016 року.
Факт реєстрації податкової накладної та розрахунків коригування підтверджується відомостями з електронного кабінету платника податків TOB «АЛЬЯНС-СЕРВІС», а тому, з урахуванням вказаної вище правової норми, позивач на законних підставах включив суму ПДВ в розмірі 300172,72 грн. до податкового кредиту та відобразив це у додатку №1 до декларації з ПДВ за лютий 2016 року.
Чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в залежність від відображення сум податку на додану вартість в деклараціях з податку на додану вартість постачальником товарів/послуг, а лише від факту реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Враховуючи викладене вище, висновок контролюючого органу про порушення позивачем приписів п. 198.6. ст.198, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, відповідно до якого, TOB «АЛЬЯНС-СЕРВІС» завищено суму податкового кредиту у розмірі 300172,72 грн. та відображено у складі податкового кредиту декларації з ПДВ за лютий 2016 року суму в розмірі 300172,72 грн. внаслідок віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ не підтверджених відповідними податковими накладними, є необґрунтованим,  таким, що не відповідає обставинам справи та спростовується наявними в матеріалах справи документами.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач також посилається на інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень щодо кримінального провадження №32015000000000119 від 16.06.2015 року. При цьому, варто наголосити, що в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2018 року у справі №761/33833/18 зазначено наступне: «З відповіді на адвокатський запит від 30.08.2018 року за № 13070, вбачається що Державна фіскальна служба України інформує адвоката Піхотного М.Д. про те, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32015000000000119 від 16.06.2015 року об`єднано із кримінальним провадженням №32014100110000174, яке 21.12.2016 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.»
Тобто, на момент складення Акту в Єдиному державному реєстрі судових рішень містилась інформація про те, що кримінальне провадження №32015000000000119 від 16.06.2015 року було закрито, проте про вказаний факт відповідачем не було відображено в акті перевірки.          Колегія суддів звертає увагу, що даний факт було встановлено ще під час розгляду судом першої інстанції та зазначено про нього в оскаржуваному рішенні, втім відповідач знову дублює висновки Акту перевірки та обґрунтовує ними доводи апеляційної скарги.
Щодо посилань апелянта на протокол допиту гр. ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження № 32014100100000027 від 29.02.2016 року на предмет причетності до діяльності ПП «Омікрон», колегія суддів вважає зазначити наступне.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 24 квітня 2018 року по справі №2а/0370/205/12, при розгляді справи суд зазначив, що доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.
При цьому, варто наголосити, що в даному випадку контролюючим органом не надано вироку суду по контрагентам позивача (в той час як кримінальні провадження відкриті ще в 2015 - 2016 роках), відтак в цій частині доводи податкового органу не приймаються судом як належно та документально підтверджені.
Наявні кримінальні провадження є свідченням лише того факту, що проводиться досудова перевірка фактів викладених в кримінальному провадженні, збираються необхідні докази на доведення наявності чи відсутності в діяннях посадових осіб підприємств злочинних діянь, що передбачені кримінальним законодавством. Сам факт наявності кримінального провадження та проведення досудового розслідування свідчить лише про проведення перевірки та не може бути доказом, що доводить наявність фіктивних ознак діяльності будь-якого підприємств та за своєю сутністю не може встановлювати та підтверджувати порушення вимог податкового чи іншого законодавства.
Варто звернути також увагу на правову позицію, викладену в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.09.2016 року у справі № К/800/24651/158 , відповідно до якої, висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, така інформація не порушує прав останнього.
Також, варто наголосити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м .Києва від 12 грудня 2019 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м .Києва від 12 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко   

                                                                                                    Я.М.Собків   

Повний текст виготовлено 20 квітня 2021 року.