ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4570/20  Номер провадження 22-ц/814/454/21	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В.
За участю секретаря : Кальник А.М.
Розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, в складі судді Бугрія В.М., від 01 грудня 2020 року, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про зміну дати звільнення працівника і стягнення середньої заробітної плати за час затримки у видачі трудової книжки при звільненні працівника,

В С Т А Н О В И Л А : 

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив визнати днем його звільнення день видачі трудової книжки - 05.03.2020 року, зобов`язати товариство видати відповідний наказ і внести запис до трудової книжки, стягнувши 36458,06 грн. в якості середньої заробітної плати за час безпідставної затримки у видачі трудової книжки при звільненні працівника. 

Позов мотивований тим, що наказом AT «Полтаваобленерго» від 01.11.2019 року № 824-к він був звільнений з посади директора з правової роботи даного товариства. Про це рішення він дізнався з отриманої на свій запит відповіді товариства від 14.02.2020 року.
В листі також зазначалось, що поштовим відправленням № 3602200838069 на його адресу 06.11.19 року вже було направлено копію наказу про звільнення. Разом з тим, відстеживши рух поштового відправлення за вказаним номером, він виявив, що воно йому не було вручене, а відправлене на зберігання у спеціальне сховище Укрпошти, звідки може бути видане лише відправникові. 
Отримавши лист-відповідь від 14.02.2020 року, позивач звернувся до АТ «Полтаваобленерго» 16.02.2020 року з заявою про направлення йому поштою трудової книжки, яку отримав лише 05.03.2020 року. 
Вважає, що вказані дії товариства в зв`язку з несвоєчасною видачею трудової книжки порушують його права, оскільки він перебуває у вимушеному прогулі з неможливістю працевлаштуватись та отримувати свій дохід. 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано відсутністю порушень трудових прав позивача з боку товариства, що виключає необхідність в судовому захисті в обраний позивачем спосіб. 

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірну оцінку доказів по справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Зокрема вказує на недоведеність відповідачем факту своєчасного направлення йому трудової книжки та відсутність доказів отримання ним в передбаченому законом поряду листа з трудовою книжкою.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Полтаваобленерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на відсутність факту ухилення роботодавця від видачі трудової книжки працівника ОСОБА_1 .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої. 

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між АТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_1 протягом тривалого часу існував трудовий спір щодо поновлення останнього на посаді директора з правової роботи, який розглядався судами різних інстанцій.
Так, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30.08.2017 р. позов ОСОБА_1 до ПАТ «Полтаваобленерго» задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Полтаваобленерго» №342-к від 29.10.2015 року в частині зазначення підстави для звільнення ОСОБА_1 , директора з правової роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України. В задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Полтаваобленерго» №342_к від 29.10.2015 року в решті формулювання, відновлення положення, що існувало до порушення прав, поновлення на роботі, відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання стягнення судових витрат.
В подальшому, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16.11.2017 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Полтави в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення в частині звільнення його з п. 4. Ст. 40 КЗпП України та поновлення його на роботі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Полтаваобленерго» №342-к від 29.10.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 , директора з правової роботи, з ап. 4 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» з 30 жовтня 2015 року.
Після набрання законної сили постанови апеляційної інстанції, ОСОБА_1 було поновлено на посаді директора з правої роботи на підставі наказу від 17.11.2017 р. № 775-к.
За результатами перегляду касаційної скарги ТОВ «Полтаваобленерго» Касаційним цивільним судом Верховного суду від 18.09.2019 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 16.11.2017 року було скасовано та залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Полтави. 

На підставі вищезазначеної постанови касаційного суду, наказом АТ «Полтаваобленерго» №825-к від 05.11.2019 року скасовано наказ від 17.11.2017 року № 775-к, яким позивача було раніше поновлено на посаді.
У зв`язку з прийняттям вказаного наказу на ім`я позивача було направлено повідомлення з вказівкою про необхідність отримати трудову книжку особисто чи через уповноваженого представника у відділі кадрів товариства
Зауважено, що працівник має змогу надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштовим зв`язком за вказаною ним адресою. 
При цьому, роботодавець посилаючись на приписи ст. 47 КЗпП України, згідно яких власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, вважав, що ним повністю дотримані вимоги зазначеної статті та положення п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудової книжки працівників №58, яка визначає, що в разі відсутності працівника на роботі в день звільнення, роботодавець зобов`язаний цього ж дня надіслати йому поштовим повідомленням із вказівкою про необхідність прийти до установи для отримання трудової книжки. 

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що роботодавцем у відповідності до норм трудового законодавства, було дотримано процедуру повідомлення позивача про його звільнення на підставі відповідного судового рішення шляхом направлення останньому листа з повідомленням про необхідність з`явитися до відповідача для отримання трудової книжки або надати заяву про її направлення на його адресу. 
Вказані дії відповідача узгоджуються з нормами матеріального права і те, що в подальшому роботодавець був змушений створити спеціальну комісію по здійсненню заходів щодо особистого вручення звільненому працівнику ОСОБА_1 належної йому трудової книжки, від отримання якої він відмовився, свідчать про відсутність в діях відповідача порушень трудових прав позивача, а відтак по справі відсутні будь які правові підстави для стягнення з роботодавця на користь звільненого працівника середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.
За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
За змістом п.п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. 
Відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
З наведеної норми вбачається, що стягнення середнього заробітку в порядку ст. 235 КЗпП України безпосередньо пов`язується з винною поведінкою роботодавця, яка призвела до безпідставної затримки видачі трудової книжки звільненому працівнику. 
Таким чином, з огляду на положення ст. 77 ЦПК України при розгляді даної справи предметом доказування позивачем є обставини про наявність вини в діях роботодавця, внаслідок яких він як звільнений працівник своєчасно не отримав свою трудову книжку, шо позбавило його можливості реалізувати своє право на працю. 
З матеріалів справи вбачається, що після винесення наказу АТ «Полтаваобленерго» №825-к від 05.11.2019 року про скасування наказу від 17.11.2017 року № 775-к, яким позивача було раніше поновлено на посаді, в той же день - 05.11.2019 року ОСОБА_1 , згідно супровідного листа 08-66/17167, було надіслано копію наказу з повідомленням про необхідність з`явитися за отриманням трудової книжки до відділу кадрів або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштовим зв`язком.
Оскільки реагування зі сторони позивача на вказаний лист не було і питання повернення трудової книжки залишилось невирішеним, АТ «Полтаваобленерго» видало наказ № 18 від 13.01.2020 року про створення комісію щодо вручення ОСОБА_1 трудової книжки.
Згідно копії акту від 14.01.2020 року комісія, яка складалася з працівників підприємства а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , намагалася вручити ОСОБА_1 трудову книжку 14.01.2020 року об 10:24, на що останній відмовився в присутності членів комісії та відмовився надати будь-які пояснення щодо мотивів такої відмови.
В подальшому, 16.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача та просив направити на його адресу належним чином завірений наказ № 825-к від 05.11.2019 року та оригінал трудової книжки.
Вказані документи товариство в черговий раз направило позивачу 02.03.2020 року, щодо отримання яких позивач не заперечує і вважає за необхідне обраховувати цей період як час затримки направлення (та відповідно отримання ним) трудової книжки з вини роботодавця. 
Вказане твердження позивача не ґрунтується на матеріалах справи, зокрема на доказах, які були надані відповідачем та не були спростовані в ході розгляду справи ОСОБА_1 . 
Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем порушень з боку товариства його прав як звільненого на підставі судового рішення працівника в частині повідомленні його про звільнення та здійсненню дій по направленню йому трудової книжки, шо виключає покладення на відповідача обов`язку виплатити позивачу серелдній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки. 
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків місцевого суду не спростовують. 
Так, апелянт на власний розсуд трактує як перебіг самих подій, так і застосування норм матеріального права при вирішенні спору. 
Посилання апелянта на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не заслуговують на увагу і не можуть бути прийняті як самостійні підстави для скасування судового рішення в розумінні ч.3 ст. 76 ЦПК України. 
При цьому, колегія суддів відхиляє твердження позивача ОСОБА_1 про те, що внаслідок несвоєчасного направлення роботодавцем йому як звільненому працівникові трудової книжки було порушено його право на працю, яке підлягає в такому випадку захисту шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки трудової книжки, оскільки ним не було надано належних та допустимих доказів наявності вини в діях відповідача стосовно затримки у видачі трудової книжки, а також враховуючи те, що з 2018 року, тобто іще до пред`явлення даного позову позивач вже являвся пенсіонером за віком та отримував відповідну пенсію. 
За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 6 квітня 2021 року.

Судді : Обідіна О.І. Кузнєцова О.Ю. Прядкіна О.В.