Постанова                                                   
іменем України
25 травня 2021року
м. Київ
справа № 219/10279/19
провадження № 51-5892км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
захисників
(в режимі відеоконференції)       ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора                                       ОСОБА_7 ,
розглянув касаційні скарги захисників засудженого ОСОБА_8 – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019050150001923 від 27 вересня 2019 року,  за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівська (нині Бахмут) Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 186, частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вирокомАртемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року засудженоОСОБА_8 за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, частиною 1 статті 186 КК — у виді позбавлення волі строком на 2 роки,  частиною 2 статті 187 КК – у виді  позбавлення волі строком на 7 років.
На підставі частини 1 статті 70 ККшляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим  ОСОБА_8  призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Ухвалено до набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_8 , залишити без зміни – тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» Південно-східного межрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Ухвалено строк покарання  ОСОБА_8 обчислювати з 27 вересня 2019 року, тобто з моменту його затримання.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , проте судові рішення щодо нього в касаційному порядку не оскаржувалися. 
Як установлено судом та детально викладено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин. 
06 травня 2019 року о 22:00 неповнолітній  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на відкритій ділянці місцевості в парку на АДРЕСА_1 , де підійшов до ОСОБА_10 , і діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій раптово виниклий злочинних намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи відкритий характер своїх злочинний дій, шляхом ривку вирвав з правої руки ОСОБА_10 і тим самим заволодів мобільним телефоном останнього вартістю 1731,60 грн, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, 28 травня 2019 року о 10:00 неповнолітній ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна і звернення його у свою власність, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність і соціально небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом вільного доступу, зайшов до незамкненої кімнати АДРЕСА_2 , де побачив що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спить, під його подушкою лежить його чоловіча сумка, яка для останнього матеріальної цінності не становить та в якій знаходились два належні ОСОБА_11 мобільні телефони, ОСОБА_8 викрав їх, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1246,34грн.
Крім того, 26 вересня 2019 року о 23:00 неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували на дорозі поблизу ДНЗ «Бахмутський центр професійно—технічної освіти», який розташований за адресою: вул. Соледарська, 1-А,  м. Соледар, Бахмутський район, Донецька область, де побачили незнайомого раніше їм чоловіка – ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який йшов попереду них. У цей момент у неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спільно виник умисел на заволодіння майном вказаного чоловіка.
Так, неповнолітній ОСОБА_9 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, та переслідуючи корисливі цілі, за попередньою змовою групою осіб здійснив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, а саме: перебуваючи позаду ОСОБА_12 , завдав один удар ногою в ділянку правого вуха, після чого завдав удар кулаком правої руки в голову (ділянка потилиці), від яких потерпілий упав на живіт. Після цього неповнолітні ОСОБА_9 і ОСОБА_8 разом стали завдавати йому ще близько 20 ударів ногами та руками в тулуб та в голову хаотично, придушивши таким чином волю потерпілого до супротиву.
У цей час до проїжджої частини дороги став наближатися автомобіль, і неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 взяли потерпілого ОСОБА_12 , який лежав на дорозі, один за руки, інший за ноги, та перенесли в кювет поблизу дороги, де продовжили свої злочинні дії, а саме завдали потерпілому близько 10 ударів ногами та руками в ділянки тулуба та голови хаотично. При цьому обшукували кишені одягу ОСОБА_12 та вимагали від останнього дати їм гроші та мобільний телефон, тим самим використовуючи свої фізичні переваги над потерпілим, оскільки останній не міг чинити їм опору. На прохання потерпілого припинити свої дії вони не реагували.
Так, ОСОБА_12 , намагаючись втекти від неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , спробував піднятися на дорогу та вилізти з кювету, але неповнолітній ОСОБА_9 стоячи завдав йому удар ногою в ніс, після чого неповнолітні знову стягнули його в кювет та продовжили завдавати йому близько 10 ударів руками в ділянки тулуба та голови хаотично, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 фізичний біль та відповідно до висновку експерта № 193 від 05 жовтня 2019 року легкі тілесні ушкодження, які потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я, та легкі тілесні ушкодження. 
Після цього неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 стягнули з потерпілого ОСОБА_12 куртку червоного кольору та викрали майно останнього на загальну суму 3255 грн, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року вказаний вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 ставить вимогу про зміну вказаних судових рішень шляхом застосування частини 1 статті 69 КК, призначивши остаточне основне покарання, нижче від найнижчої межі, а саме у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Захисник вказує на такі пом`якшуючі покарання обставини, як: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення за частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 186 КК; часткове визнання своєї провини за частиною 2 статті 187 КК та непогодження з правовою кваліфікацією його дій; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; є дитиною, позбавленою батьківського піклування, та перебуває на повному державному забезпеченні, у зв`язку з чим вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин; за досудовою доповіддю орган пробації вважав можливим виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк; потерпілі не наполягали на призначенні суворого покарання та позовних заяв не заявляли; відсутність обтяжуючих покарання обставин.  
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить вимогу про зміну вказаних судових рішень шляхом застосування частини 1 статті 69 КК з призначенням остаточного основного покарання, нижчого від найнижчої межі, а саме у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доводи захисника є аналогічними доводам у касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 .
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників, які підтримали касаційні скарги, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають на наступних підставах. 
 
Мотиви Суду
 
Обґрунтованості доведення винуватості засудженого ОСОБА_8 за частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 186, частиною 2 статті 187 КК та правильності кваліфікації його дій у касаційних скаргах захисники не заперечують та не оскаржують.
Доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до вимог статті 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.
Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
У частині 1 статті 103 КК визначено, що при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65—67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, призначаючи засудженому ОСОБА_8 покарання, враховував таке: 
-         відсутність попередніх судимостей; 
-         за місцем навчання характеризується негативно, де також зазначено, що він схильний до жебракування, здатен до неадекватних дій, перебував на лікуванні у психіатричній лікарні м. Слов`янська, під час комунікації з педагогами постійно виявляє агресію; 
-         за місцем проживання характеризується негативно;
-         перебуває на обліку в лікаря-психіатра з діагнозом «гіперкінетичний розлад поведінки», на обліку в лікаря-нарколога не перебуває; 
-         згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання, його мати позбавлена стосовно нього батьківських прав, ОСОБА_8 має статус дитини, позбавленої банківського піклування, та перебуває на повному державному забезпеченні; 
-         згідно з актом медичного освідчення, ОСОБА_8 здоровий та протипоказань за станом здоров`я щодо його перебування у спеціальній установі не має; 
-         відповідно до доповіді Бахмутського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області про неповнолітнього ОСОБА_8 , останній дуже шкодує про скоєне правопорушення, провину у скоєному визнає, скоїв правопорушення під впливом друзів. Орган пробації, враховуючи середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення неповнолітнього ОСОБА_8 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк;
-         пом`якшуючу покарання  обставину — вчинення злочину в неповнолітньому віці;
-         відсутність обтяжуючих покарання обставин;
-         ступінь тяжкості  вчинених кримінальних правопорушень, які є тяжкими, та дані про особу.
Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. 
Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. 
Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною в судових рішеннях.
Зі змісту оскаржених судових рішень убачається, що суди при призначенні покарання встановили всі обставини, але вони жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_8 діянь та, відповідно, не знижують ступеня тяжкості інкримінованих йому злочинів.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками місцевого та апеляційного судів та вважає, що призначене засудженому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим та таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.
Ураховуючи всі зазначені обставини в їх сукупності, а також ті, про які захисники вказують у своїх касаційних скаргах, не вбачається підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через його суворість, у зв`язку з чим не вбачається підстав для застосування щодо нього положень статті 69 КК.
Оскільки призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційні скарги захисника слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду — без зміни.
На підставі наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги його захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 – без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                      ОСОБА_3