ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року м.Херсон

Номер справи: 654/3027/20
Номер провадження: 22-ц/819/1117/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого (суддя-доповідач)	Ігнатенко П.Я.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Данилевського М.А. від 16 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - банк або АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н 18.08.2011 року.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку і в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 23500 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 15.06.2020 року утворилась заборгованість – 42537,23 грн, з яких: 32550,43 грн – заборгованість за тілом кредитом, в тому числі 32550,43 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9986,8 грн – заборгованість за простроченими відсотками; пеня, комісія та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України – 0,00 грн.
На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 18.08.2011 року станом на 15.06.2020 року в сумі 43537,23 грн та понесені судові витрати.
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 березня 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -  задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість станом на 15.06.2020 за кредитним договором б/н від 18.08.2011 року у сумі 23500,00 грн., а також судові витрати в сумі 2102,00 грн., а разом 25602,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги тобто в частині вимог у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив. В решті рішення суду не переглядається. 
Враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказане рішення суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, яким врегульовано порядок нарахувань.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Отже, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які надав позивач, погоджені відповідачем при підписанні заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». Висновки судів відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами, 
Суд першої інстанції стягнув заборгованість в розмірі 23500 грн. – встановленого банком кредитного ліміту та відмовив у задоволенні частини заявленої банком суми тіла кредиту і відсотків в зв`язку з тим, що частина зазначеної позивачем заборгованості за тілом кредиту є фактично нарахованими відсотками. 
Судова колегія погоджується із такими висновками про часткове задоволення позову.
З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н та довідку про умови кредитування, згідно яких отримала кредитну карту «Універсальна», пільговий період до 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % на місяць на суму залишку за кредитом із щомісячним погашенням до 25 числа кожного місяця 7 % заборгованості. Відповідач погодила такі умови кредитування своїм підписом, що підтверджується довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна (а.с.21-22). 
Підписавши заяву та довідку (міститься два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Отже, враховуючи, що відповідач погодила тарифи кредитування, засвідчивши це своїм особистим підписом в довідці про умови кредитування, сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, судова колегія дійшла висновку про те, що банк мав підстави нараховувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1,7% в місяць.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається порушення порядку нарахування заборгованості.
Так, відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 за договором б/н отримала наступні кредитні картки: №  НОМЕР_1 відкрита 18.08.2011 року, терміном дії до 04/15; №51687423353785516 відкрита 16.03.2015 року терміном дії до 09/18; № 41496229399551084 відкрита 26.09.2018 року терміном дії до 08/22 (а.с.19).
У відповідності до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ( №  НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 18.08.2011 року на ній було встановлено кредитний ліміт 4400, 00 грн.,18.08.2011 року змінено кредитний ліміт 300, 00 грн, 05.07.2017 року -  9000, 00 грн, 20.10.2017 року - 12000, 00 грн, 13.08.2018 року - 17000, 00 грн, 16.09.2018 року - 23500, 00 грн, та 02.01.2020 року - 0, 00 грн. (а.с.20).
Відповідно до виписки за договором, руху коштів по рахунку відповідачка користувалася кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснювала платежі, а також поповнювала карту (а.с.56-81).
Згідно з наданим банком розрахунком числиться заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 15.06.2020 року в сумі – 42537,23 грн, з яких: 32550,43 грн – заборгованість за тілом кредитом, в тому числі 32550,43 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9986,8 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 0, 00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 0, 00 грн - пеня та 0, 00 грн - комісія.
Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.05.2015 року існувала заборгованість за кредитом 3930,00 грн. та заборгованість за процентами (поточна заборгованість) 143,75 грн.. З 01.06.2015 року відсотки за користування кредитом відповідачці нараховувались та включались до тіла кредиту (погашені за рахунок кредиту), що відображено в графі 4 розрахунку заборгованості (а.с.9-18).
Всього в загальну суму заборгованості, нарахованої банком по тілу кредиту в сумі 32550 грн. включено з 01.07.2015 року по 01.10.2018 року відсотків в сумі 15078,91 грн., на які повторно нараховувались відсотки. Окрім того, відсотки в зазначеній сумі нараховані по завищеній більш ніж вдвічі відсотковій ставці, яка не погоджена сторонами договору. Так, в довідці про умови кредитування погоджено 1,7% в місяць, а нарахування та включення відсотків до тіла кредиту проводились за ставкою 3,5%. 
       Також з розрахунку заборгованості, доданого банком до позову, вбачається, що після 01.10.2019 року по 15.06.2020 року відсотки не включались до тіла кредиту, однак нараховані в безпідставно завищеному розмірі та з порушеннями. Так, за період з 01.10.2019 р. по 15.06.2020 року нараховано 11621,27 грн. відсотків, частина їх сплачена та пред`явлено до стягнення 9986,80 грн. Однак, при заборгованості на 01.10.2019 року 24383,01 грн. та станом на 15.06.2020 року 32550 грн., які числились , як заборгованість за тілом кредиту (в якому повторно враховані відсотки),по ставці, погодженій сторонами 1,7% в місць відповідно підлягало нарахуванню сукупно 3928,07 грн. за весь вказаний період. Разом з тим, цю суму також не можна вважати належною до стягнення, оскільки є нарахуванням відсотків на тіло кредиту, до якого вже включені нараховані відсотки.
Суд апеляційної інстанції щодо розрахунку заборгованості керується підписаною та погодженою сторонами довідкою про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна», рахуючи заборгованість за відсотками з відсотковою ставкою, зазначеною в погоджених сторонами тарифах та відповідно до вимог закону. 
За таких обставин, колегія суддів не бере до уваги розрахунок банку щодо розміру відсотків, оскільки дотримання вимог закону щодо підвищення відсоткової ставки банком не доведено, а також порушення порядку нарахування відсотків суперечать змісту ст.ст. 1046,1054 ЦК України та погодженим сторонами умовам.
Таким чином, заборгованість 32550 грн. по тілу кредиту включає 15078,91 грн. відсотків, включених до тіла кредиту, на які знову ж таки нараховувались відсотки. Отже, сума нарахованих прострочених відсотків в розмірі 9986,80 грн. поглинається зайво включеною сумою до тіла кредиту. 
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення заборгованості по тілу кредиту в межах кредитного ліміту, встановленого банком в сумі 23500 грн. Заборгованість у вказаному розмірі відповідачка визнала в суді першої інстанції (а.с.107).
За таких обставин, в оскарженій частині судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та тіло кредиту понад встановлений банком кредитний ліміт. Помилкові посилання суду першої інстанції на непогодження відповідачкою розміру відсоткової ставки – не вплинули на правильність висновків суду першої інстанції. 
Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, як законне і обґрунтоване підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», - залишити без задоволення. 
Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 22 січня 2021 року, - в оскарженій частині про відмову у задоволенні позовних вимог залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                         П.Я.Ігнатенко
Судді:                                                                                 Л.В.Пузанова
Т.Г.Чорна