УХВАЛА

20 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  924/454/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 29.10.2020 у справі 
за позовом заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Еко-Граунд"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Форк", 
про витребування земельних ділянок 
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2021 прийнято до провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" (далі - ТОВ "Зарус-Інвест") на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 29.10.2020 у справі № 924/454/20 і призначено розгляд справи у судовому засіданні 30.03.2021, в якому оголошувалася перерва до 20.04.2021.
До прийняття судом касаційної інстанції судового рішення, колегія суддів, ознайомившись з матеріалами справи та касаційної скарги встановила, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 29.10.2020, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2021, позов заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до ТОВ "Зарус-Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Еко-Граунд" (далі - ТОВ "Агро-Еко-Граунд"), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів -  ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Форк", задоволено. Витребувано у ТОВ "Зарус-Інвест" та ТОВ "Агро-Еко-Граунд" на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку  загальною площею 2,0 га, кадастровий номер 6822455800:04:002:0093, розташовану за межами населених пунктів Староушицької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, в координатах, межах та конфігурації, що була передана ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017 № 22-20678-СГ.
Судові рішення аргументовано тим, що у цьому випадку не було волі держави на вибуття спірної земельної ділянки з державної власності, оскільки таке вибуття відбулося на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 № 22-20678-СГ, скасованого у судовому порядку згідно рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 19.09.2019 №676/90/19 через його незаконність. 
Отже, враховуючи обставини незаконного вибуття спірної земельної ділянки із власності держави, відсутність волі держави на вибуття з її володіння спірної земельної ділянки, суд першої інстанції, з  яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що вимоги прокурора про витребування спірної земельної ділянки від кінцевих набувачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, ТОВ "Зарус-Інвест" у касаційній скарзі просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 29.10.2020 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 у справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та неврахуванням судами висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Доводи касаційної скарги відповідача зводяться до таких аргументів:
- скаржник, не погоджуючись з висновками судів про дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" та наявності законних підстав ля представництва інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, зазначає про неврахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 05.11.2020 у справі № 910/21377/17;
- суди не врахували висновок Верховного Суду щодо правомірності підписання позовної заяви, викладеного у постановах від 25.09.2019 у справі № 819/198/17, від 27.05.2020 у справі № 819/478/17 та залишили поза увагою, що у справі, що розглядається, позовна заява підписана заступником прокурора Хмельницької області без долучення до матеріалів справи документів на підтвердження його повноважень, що є порушенням частини 2 статті 175 Господарського процесуального кодексу України;
- суди попередніх інстанцій не врахували висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, задовольняючи позовні вимоги про витребування земельної ділянки (віндикація) у зв`язку із тим, що на момент звернення до суду із позовом об`єкт - земельна ділянка, щодо повернення якої заявлено вимогу, не існує як об`єкт цивільного права через поділ та/або об`єднання. На момент звернення прокурора до суду з цим позовом у Державному реєстрі речових право на нерухоме майно та Реєстрі власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація щодо спірної земельної ділянки. Станом на дату подання позову земельна ділянка з кадастровим номером 6822455800:04:002:0093 загальною площею 2,0 га як об`єкт цивільного права припинена, відповідний кадастровий номер скасовано на підставі статті 27 Закону України "Про Державний земельний кадастр", реєстраційний розділ закрито;
- заявник касаційної скарги наголошує на безпідставності посилання прокурора на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у пункті 56 постанови від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, оскільки судові рішення у цій справі були скасовані з передачею справи на новий розгляд, що не означає прийняття остаточного вирішення спору; 
- заявник касаційної скарги вважає, що суди при задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 15.05.2018 у справі № 335/12096/15-ц, від 23.05.2018 у праві                                         № 569/4374/16-ц, від 19.06.2019 у справі № 914/1671/17, від 19.11.2919 у справі                              № 755/9215/15-ц та залишили поза увагою, що згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.02.2018 у справи № 686/4632/18 накладено арешт на земельні ділянки, які зареєстровані за ТОВ "Зарус-Інвест", зокрема з кадастровими номерами 6822455800:04:002:0148 площею 40,0 га та 6822455800:04:002:0149 площею 2,0 га, о складу яких увійшла земельна ділянка, яка є предметом спору у цій справі. На час розгляду господарської справи про витребування земельної ділянки кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування, є незавершеним, а арешт є чинним і не скасовано;
- скаржник вважає, що суди не врахували висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.01.2019 у справі № 522/1029/18 щодо необхідності доведення позивачем свого права власності на майно, що перебуває у володінні відповідача, та не взято од уваги ненадання прокурором та позивачем доказів стосовно того, що спірна земельна ділянка належить до державної власності;
- у касаційній скарзі ТОВ "Зарус-Інвест" наголошує на неприпустимості витребування майна із володіння добросовісного набувача, оскільки у цьому випадку віндикація (витребування майна із чужого незаконного володіння) не може бути застосована до добросовісних набувачів, якими є  ТОВ "Зарус-Інвест" та ТОВ "Агро-Еко-Граунд", що свідчить про неправильне застосування судами статті 387 Цивільного кодексу України, обрання позивачем невірного способу захисту та необхідність скасування судових рішень у справі. Позбавлення ТОВ "Зарус-Інвест" права власності на спірну земельну ділянку є незаконним втручанням у мирне володіння майном та прямим порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини и основоположних свобод.
Прокурор у відзиві на касаційну скаргу, заперечуючи проти її задоволення, наголосив, зокрема, на правомірності пред`явлення позову на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України, звернувши увагу на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі                           № 910/1809/18, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 25.07.2018 у справі                       № 640/8456/16-ц. Належність спірної земельної ділянки до земель державної власності випливає безпосередньо із закону, а наявність (відсутність) арешту не впливає на вирішення питання про витребування майна на користь власника і не скасовує пов`язаних з арештом обмежень щодо земельної ділянки.
Прокурор звернув увагу на те, що арешт на земельні ділянки було накладено судом як захід забезпечення кримінального провадження за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, з метою захисту інтересів держави та запобігання подальшого відчуження таких земельних ділянок. Спосіб, в який спірна у цій справи земельна ділянка вибула із власності держави та наявність інших проваджень, у тому числі і в господарських судах (продовж 2020 року прокуратурою подано 90 аналогічних позовів про витребування 180,0 га незаконно набутих земель), свідчать про послідовні дії щодо отримання у приватну власність з державної власності земельних ділянок з вчиненням дій щодо унеможливлення подальшого повернення таких земельних ділянок (об`єднання та поділ земельних ділянок з метою присвоєння нових кадастрових номерів, зміна їх конфігурації).   
Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.
Проаналізувавши обставини цієї справи та з огляду на розгляд судами значної кількості аналогічних справ (за предметом спору та суб`єктним складом), з метою формування єдиної правозастосовчої практики, для вирішення питання щодо наявності чи навпаки, відсутності підстав для відступу від висновків у справах з подібних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне передати справу №  924/454/20 на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Справу № 924/454/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус-Інвест" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 29.10.2020 передати на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                   Т. Б. Дроботова

Судді                                                                                                                Н. О. Багай

                                                                                                                               Ю. Я. Чумак