Постанова
Іменем України
 
28 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 639/9557/14-ц
 
провадження № 61-1961св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Котелевець А. В., Піддубного Р. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній відкрив відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 23 300,00 доларів США терміном до 26 вересня 2014 року включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля марки Skoda, модель Octavia Tour, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є заставою за кредитним договором. Крім того, на забезпечення виконання кредитного зобов`язання 26 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 17 вересня 2014 року утворилася заборгованість, яка складає 54 843,72 доларів США та 
59 669,30 грн.
 
У зв`язку з цим ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 54 843,72 доларів США та 59 669,30 грн, а також 3 654,00 грн сплаченого судового збору.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залучено до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 
(далі - ТОВ «Вердикт Капітал») у якості правонаступника ПАТ «Родовід Банк».
 
Справа розглядалась судами неодноразово.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 27 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено.
 
Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 
54 843,72 долара США та 59 669,30 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі по 1 827,00 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами листи-вимоги 
№ № 813, 814 від 16 липня 2010 року та № № 860, 861 від 26 липня 2010 року про повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів за користування кредитом, не виконано, тому відповідно до статей 525, 526, 530, 553,1054 ЦК України кредитна заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_3 - задоволено.
 
Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 27 листопада 
2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 858,83 доларів США, що складається з: 309,00 доларів США - сума поточної заборгованості за кредитом; 20 220,40 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом; 92,75 доларів США - сума поточної заборгованості за процентами по кредиту; 
12 036,68 доларів США - сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 судовий збір по 1 827,00 грн з кожного.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості. Проте, вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами в сумі 19 211, 92 доларів США та 3 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 2 972,97 доларів США задоволенню не підлягають, оскільки такі мають стягуватися в національній валюті і позивачем не надано належного розрахунку сум, які підлягають стягненню.
 
Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції 
 
Постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.
 
Постанову апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року скасовано.
 
Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова мотивована тим, що апеляційний суд не надав оцінки доводам клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності; не перевірив та не встановив, коли відповідачі отримали листи-вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості, оскільки саме з цього часу починається відлік строку, визначеного договорами кредиту та поруки, для обрахування строку позовної давності; не дослідив належним чином умов кредитного договору, додаткових угод до нього, умов договору поруки; коли позичальником сплачено останній черговий платіж; не з`ясував, з якого часу відбулося прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором з погашення тіла кредиту та процентів, та чи не припинились кредит та порука за окремими платежами.
 
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування З % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.
 
Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц).
 
Повторний апеляційний розгляд справи
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково.
 
Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 27 листопада 
2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 12 364,73 доларів США, з яких: 9 708,30 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 1 386,75 доларів США - проценти за користування кредитом, 
1 269,68 доларів США - пеня за прострочення повернення тіла та процентів.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 2 076,26 доларів США - 3 % річних за період з 17 травня 2014 року по 
19 грудня 2019 року.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» по 443,60 грн судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, з кожного.
 
Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 3 043,49 грн судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідачами листи-вимоги № № 813, 814 від 16 липня 2010 року та № № 860, 861 від 26 липня 
2010 року про повернення поточної заборгованості, не виконано, тому відповідно до статей 525, 526, 530, 553,1054 ЦК України кредитна заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку. При цьому частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість по тілу кредиту за період з 16 травня 2011 року по 15 травня 2014 року в розмірі 9 708,30 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16 травня 2011 року по 16 травня 2014 року в розмірі 1 386,75 доларів США та заборгованість по пені за прострочення виконання грошових зобов?язань за період з 16 травня 2013 року по 16 травня 2014 рік в розмірі 1 269,68 доларів США, апеляційний суд виходив із того, що вказана заборгованість підлягає стягнення в межах строків позовної давності. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
22 січня 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що договір поруки є припиненим, оскільки направленням письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобов?язання, від якого почав перебіг шестимісячний строк (частина четверта стаття 559 ЦК України у редакції, чинній на час звернення банка до суду) для звернення з вимогами до поручителя. Як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, заявник посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 20189 року у справі 
№ 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2020 року поновлено представнику  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Жовтневого районного суду міста Харкова.
 
14 квітня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Постанова Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року оскаржується в частині позовних вимог ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Постанова Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року в частині позовних вимог ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції в цій частині не перевіряється.
 
Фактичні обставини справи
 
26 вересня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту. 10 листопада 2008 року між тими ж сторонами укладена Додаткова угода до Договору кредиту.
 
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору кредиту позивач відкрив ОСОБА_1 відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 23 300,00 доларів США строком до 26 вересня 2014 року включно. Кредитні кошти надані на купівлю автомобіля марки Skoda, модель Octavia Tour, рік випуску 2007, згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № АМЗкА 1100736 від 11 вересня 2007 року.
 
Забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором виступила застава автомобіля згідно з договором застави транспортного засобу № 44/АЄ-007.07.2, укладеним між ПАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_1 та посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Л. Ю. 
26 вересня 2007 року за реєстровим № 4921, та порука ОСОБА_2 відповідно до договору поруки від 26 вересня 2007 року і додаткової угоди від 
10 листопада 2008 року.
 
У зв?язку із простроченням виконанням зобов?язання за кредитним договором, ПАТ «Родовід Банк» 16 липня 2010 року направив відповідачам листи-вимоги 
№ № 813, 814 та 26 липня 2010 року № № 860, 861 про повернення заборгованості (т. 1, а. с. 20 - 23). У зазначених вимогах Банк не ставив питання про дострокове повернення всіх одержаних ОСОБА_1 кредитних коштів, а лише просив повернути поточну заборгованість, що утворилася станом на 16 липня 2010 року та 26 липня 2010 року. 
 
З даним позовом до суду банк звернувся 29 вересня 2014 року.
 
Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.
 
Надаючи оцінку аргументам, наведеним у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із такого.
 
Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
 
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
 
Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). 
 
При цьому колегія суддів вважає за необхідне вказати, що зміна строку кредитування згідно частини другої статті 1050 ЦК України, за умови надіслання боржнику та поручителю вимоги, можлива лише за умови, якщо банк вимагає дострокового погашення всієї заборгованості, а не поточної.
 
Як відомо з матеріалів справи, ПАТ «Родовід Банк» 16 липня 2010 року направив відповідачам листи-вимоги № № 813, 814 та 26 липня 2010 року № № 860, 861 про повернення заборгованості. У зазначених вимогах Банк не ставив питання про дострокове повернення всіх одержаних ОСОБА_1 кредитних коштів, а лише просив повернути поточну заборгованість, що утворилася станом на 16 липня 
2010 року та 26 липня 2010 року. 
 
А згідно умов кредитного договору, кредит надано строком до 26 вересня 
2014 року.
 
Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
 
Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
 
Вирішуючи спір по суті та роблячи висновок про наявність підстав для солідарного стягнення з поручителя кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції перевірив обставини направлення кредитором досудових вимог боржнику, та правильно встановив, що унаявних у матеріалах справи досудових вимогах Банк не ставив питання про дострокове повернення всіх одержаних ОСОБА_1 кредитних коштів, а лише просив повернути поточну заборгованість, що утворилася станом на 16 липня 2010 року та 26 липня 2010 року, що не дає підстави стверджувати про зміну строку виконання основного зобов?язання, а від так і про наявність підстав для застосування частини четвертої статті 559 ЦК України, яка передбачає припинення поруки у зв?язку з непред?явленням до поручителя протягом шести місяців позову від дня настання виконання основного зобов?язання.
 
Аргументи наведені у касаційній скарзі щодо неврахування висновків Великої палати Верховного Суду, є безпідставними, оскільки у справах на які посилається заявник, судом було зроблено висновок про припинення поруки у разі зміни строку виконання основного зобов?язання. У справі, яка переглядається, зміна строку виконання основного зобов?язання, шляхом направлення банком вимог, не відбулася.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року в частині позовних вимог ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостізалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська