Постанова
Іменем України
 
21 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/4350/19
провадження № 61-1831св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Київпастранс»,
третя особа - виконуючий обов`язки директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо Комунального підприємства «Київпастранс» Карабчук Руслан Володимирович,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року у складі судді Виниченко Л. М., та постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс», підприємство), третя особа - виконуючий обов`язки директора Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо КП «Київпастранс» (далі - КТРЕД КП «Київпастранс») Карабчук Р. В., про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 01 червня 1978 року вона перебувала у трудових відносинах з КП «Київпастранс», де працювала водієм тролейбуса, а з 01 листопада 1993 року займала посаду диспетчера диспетчерської служби керування КТРЕД КП «Київпастранс».
 
Наказом КТРЕД КП «Київпастранс» від 18 вересня 2018 року № 139, а саме пунктом 2, їй оголошено догану за невиконання вимог пункту 2.8 посадової інструкції за неповідомлення центрального диспетчера про те, що 06 вересня 2018 року тролейбус № 4366 з технічних причин не міг доїхати до депо, що призвело до того, що цей тролейбус з 19:35 год 06 вересня 2018 року до 
09:00 год 07 вересня 2018 року перебував на проїжджій частині вулиці Кирилівська у місті Києві.
 
Вважала оголошення їй вказаної догани безпідставним, оскільки вона вжила всі необхідні заходи для вирішення вищезазначеної проблеми, зокрема зателефонувала слюсареві, який відмовився відремонтувати тролейбус, після чого зателефонувала в цех начальнику зміни ОСОБА_3 , який з бригадою виїхав до тролейбуса. Тобто проблема була вирішена.
 
Наказом КТРЕД КП «Київпастранс» від 25 січня 2019 року № 13 (пункт 5) їй повторно оголошено догану за порушення вимог пунктів 2.2 та 3.3 посадової інструкції, а саме за те, що вона відсторонила від роботи раніше встановленого терміну (без поважних причин) 20 січня 2019 року та 21 січня 2019 року водіїв тролейбуса, які перебували в резерві, що виключило можливість залучення їх для заміни водіїв на маршрутах депо.
 
Однак при оголошенні їй цієї догани не було враховано, що 20 січня 2019 року з 8:00 год до 11:00 год та 21 січня 2019 року з 07:00 год до 09:00 год вона закрила шляхові листи водію ОСОБА_4 , який повідомив про те, що у нього замерзли ноги. Того ж дня, 20 січня 2019 року в резерві перебувала водій ОСОБА_5 , яка також повідомила її про те, що замерзла. Вона їх відпустила додому у зв`язку з відсутністю рухомого складу. Відсторонення водіїв було виправданим.
 
При винесенні доган відповідачем не дотримано вимог статті 149 Кодексу законів праці України (далі - КЗпП України), яка передбачає врахування ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну таким проступком шкоду підприємству; обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.
 
Вказувала, що зазначені у наказах дисциплінарні проступки, є малозначними діяннями, які не породили суттєвих негативних наслідків для підприємства.
 
У подальшому, наказом в. о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» 
Карабчука Р. В. від 26 лютого 2019 року № 33 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України її звільнено з роботи за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором або правилами трудового розпорядку з урахуванням попередніх доган у наказах від 18 вересня 2018 року № 139 та від 25 січня 2019 року № 13.
 
У наказі про звільнення також зазначено, що вона порушила пункти 2.1 та 2.3 посадової інструкції щодо ненаправлення на лінію для заміни технічно несправних тролейбусів резервного тролейбуса.
 
У службовій записці начальника відділу з експлуатації ОСОБА_6 
від 25 січня 2019 року вказано, що тролейбус № 4359 виїхав з депо о 09:09 год замість того, щоб замінити на маршруті № 30 технічно несправну рухому одиницю № 4638, про що водій ОСОБА_7 начебто її повідомив о 
08:07 год, також заміни потребував тролейбус № 4037 на маршруті № 29, про що завчасно повідомив її водій ОСОБА_8 о 08:00 год. ОСОБА_6 зазначила, що 21 січня 2019 року вона (позивачка) дочекалася закінчення своєї зміни, після чого використала тролейбус № 4359 в особистих цілях, надала розпорядження водію ОСОБА_9 відвезти її додому та прямувати на ЛДС Сабурова, де водій тролейбуса повинна була знаходитися ще з 05:20 год ранку, що призвело до втрати транспортної роботи.
 
Заперечуючи проти зазначених начальником відділу з експлуатації 
Степановою Н. В. обставин, стверджувала, що тролейбус № 4359 залишався в депо на випадок поломки транспорту на 30 маршруті. Відповідно до звіту про вибуття з розкладу 21 січня 2019 року тролейбус № 4638 маршруту № 30 вийшов з ладу.
 
Вважала звільнення незаконним, оскільки за 25 років роботи на посаді диспетчера диспетчерської служби керування вона не вчинила жодного адміністративного порушення чи іншого протиправного діяння. 
 
Припускала, що підставою покладення на неї дисциплінарної відповідальності була дискримінація за ознакою належності до Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Куренівського тролейбусного депо КП «Київпастранс» (далі - профспілка ВПЗУ). 
 
Дізнавшись про те, що адміністрація КП «Київпастранс» подала подання про її звільнення в профспілковий комітет КТРЕД КП «Київпастранс» профспілки працівників комунального транспорту, транспортної інфраструктури та безпеки руху (далі - профспілка КТРЕД КП «Київпастранс»), членом якої вона була,
19 лютого 2019 року вона написала заяву про виключення її з цієї профспілки та звернулась до голови профспілки ВПЗУ ОСОБА_4 для захисту своїх прав. Останній в свою чергу 19 лютого 2019 року звернувся з письмовою заявою до 
в. о. директора КТРЕД Карабчука Р. В. з вимогою перенаправити подання про звільнення за статтею 43 КЗпП України. 
 
Усупереч цим обставинами 26 лютого 2019 року за її відсутності подання про звільнення від 25 січня 2019 року розглянуто профспілковим комітетом КТРЕД КП «Київпастранс», не дивлячись на те, що вона вже не була членом цієї профспілки з 19 лютого 2019 року. 
 
Наказ про звільнення вона отримала рекомендованим листом 28 лютого
2019 року.
 
Внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності їй завдано моральну шкоду, яка, на її переконання, полягає у душевних стражданнях, переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного трудового та громадського життя. 
 
Уточнивши позовні вимоги, просила:
 
- визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу від 18 вересня 2018 року 
№ 139 про притягнення до дисциплінарної відповідальності;
 
- визнати незаконним та скасувати пункт 5 наказу від 25 січня 2019 № 13 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, 
 
- визнати незаконними та скасувати пункт 1 наказу в. о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» Карабчука Р. В. від 26 лютого 2019 року № 33 про звільнення;
 
- стягнути компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн;
 
- поновити її на роботі;
 
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;
 
- зобов`язати вжити заходи до в. о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» Карабчука Р. В. щодо припинення дискримінації членів профспілки ВПЗУ стосовно належності чи неналежності до профспілки.
 
Короткий зміст судових рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Суд першої інстанції виходив з того, що наказ від 18 вересня 2018 року № 139 про оголошення позивачці догани за неповідомлення центрального диспетчера щодо виходу транспорту з ладу та виникнення затримки руху є незаконним, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження тяжкості вчиненого
06-07 вересня 2018 року проступку і заподіяну шкоду. Разом з тим позовна вимога про визнання незаконним і скасування цього наказу пред`явлена з пропуском строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України (з цим наказом позивачка ознайомилася 26 вересня 2018 року, позов поданий 15 березня 
2019 року), за відсутності поважних причин, що є підставою для відмови у її задоволенні.
 
Суд визнав законним наказ відповідача від 25 січня 2019 року № 13 про оголошення позивачці догани у зв`язку з порушенням вимог пунктів 2.2 та 3.3 посадової інструкції - відсторонення від роботи раніше встановленого терміну (без поважних причин) 20 січня 2019 року та 21 січня 2019 року водіїв тролейбуса, які перебували в резерві, що виключило можливість залучення їх для заміни водіїв на маршрутах депо. Суд зазначив, що пунктом 2.2 посадової інструкції встановлено обов`язок диспетчера забезпечувати своєчасну заміну водіїв на лінії, в депо і дотримуватися встановленого режиму її роботи, а пунктом 3.3 посадової інструкції передбачено, що диспетчер має право не допускати до роботи водіїв, які не мають необхідних документів на право керування тролейбусом, а також відсторонювати від роботи (не більше як до кінця зміни) водіїв, стан чи дії яких не забезпечують безпеки руху. Відповідно до доповідних записок фельдшера з проведення передрейсового медогляду водіїв
ОСОБА_11 від 20 січня 2019 року та від 21 січня 2019 року водій ОСОБА_4 20 січня 2019 року та водії тролейбусів ОСОБА_4 і ОСОБА_12 21 січня
2019 року до неї зі скаргами на стан здоров`я та погане самопочуття не звертались. Посадовою інструкцією не передбачено повноважень позивачки, крім визначених пунктом 3.3. випадків, відсторонювати від роботи або звільняти від виконання трудових обов`язків інших працівників, у тому числі надавати дозвіл залишати роботу співробітникам підприємства. Суд відхилив посилання позивачки на те, що на той час не було потреби у роботі водіїв, яких вона відпустила, оскільки це не спростовує факт її вини щодо порушення трудових обов`язків, покладених на неї, як диспетчера підприємства.
 
Відмова у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 26 лютого 2019 року № 33 про звільнення позивачки мотивована доведеністю факту систематичного невиконання нею покладених на неї трудових обов`язків. В цьому наказі також зазначено про порушення
ОСОБА_1 21 січня 2019 року пунктів 2.1. та 2.3 посадової інструкції стосовно ненаправлення на лінію для заміни технічно несправних тролейбусів резервного тролейбуса, як третє порушення, з урахуванням попередньо вчинених позивачем повторних проступків, за які накладені дисциплінарні стягнення, що вважається систематичним порушенням трудових обов`язків та є підставою для звільнення.
 
Суд відхилив довід позовної заяви про те, що питання про надання згоди на звільнення вирішено некомпетентним органом - профспілковим комітетом первинної профспілкової організації КТРЕД КП «Київпастранс» 26 лютого
2019 року, членство в якій, на її переконання, вона припинила 19 лютого
2019 року, оскільки на момент розгляду відповідного подання роботодавця ОСОБА_1 не була виключена із членів профспілки працівників комунального транспорту, транспортної інфраструктури та безпеки руху, що діяла на КТРЕД КП «Київпастранс».  
 
Суд визнав вимогу про відшкодування компенсації моральної шкоди необґрунтованою. 
 
З урахуванням частини другої статті 81 ЦПК України суд першої інстанції вважав, що вказані позивачкою дії та рішення, що є змістом заявлених вимог, не можна вважати дискримінаційними, оскільки в розрізі даного спору до таких не відносяться, до того ж позивачем не наведено обґрунтувань стосовно обмеження її у правах у порівнянні з іншими працівниками підприємства.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла ОСОБА_2 , залишено без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд визнав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. 
 
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування пункту 2 наказу від 18 вересня 2018 року № 139 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 367 ЦПК України апеляційний суд не переглядає рішення суду в цій частині.
 
Зміст доводів та вимоги касаційної скарги
 
У січні 2020 року від представника ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що суди не врахували неправомірності наказу про оголошення їй догани від 18 вересня 2018 року 
№ 139, оскільки вказаний у ньому проступок не свідчить про невиконання нею своїх трудових обов`язків.
 
Щодо наказу про оголошення догани від 25 січня 2019 року № 13, то суди при перевірці його законності, не з`ясували, чи була виробнича необхідність у диспетчера тримати резервних водіїв на робочому місці за відсутності рухомого складу з урахуванням того, що на підприємстві склалася практика, що у разі відсутності рухомого складу диспетчер за згодою водіїв відпускає останніх додому. Висновки суду про необхідність заміни водіїв ґрунтуються на припущеннях, адже така необхідність так і не виникла.
 
Суди неправильно застосували положення частини третьої статті 149 КЗпП України до спірних правовідносин, оскільки не встановили тяжкості проступку та попередньої її роботи.  
 
Відповідач не довів використання нею тролейбусу в особистих цілях.
 
Посадовою інструкцією передбачено, що призначення на посаду диспетчера диспетчерської служби керування та звільнення з посади здійснюється наказом директора підприємства за поданням начальника відділу з експлуатації рухомого складу з дотриманням вимог трудового законодавства. Однак в матеріалах справи такі докази відсутні. Наявна в матеріалах справи службова записка Степанової Н. В. від 25 січня 2019 року містить лише формулювання про розгляд питання про притягнення диспетчера ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Суди не з`ясували, чи подавалося начальником відділу з експлуатації рухомого складу подання про її звільнення, що свідчить про порушення процедури звільнення.
 
Крім того, погодження профспілки КТРЕД КП «Київпастранс» на її звільнення мало формальний характер. На момент звільнення вона вже не була членом профспілки КТРЕД КП «Київпастранс», у зв`язку з чим суди не повинні були враховувати при розгляді справи рішення профспілки КТРЕД КП «Київпастранс» від 26 лютого 2019 року № 4, незважаючи на те, що роботодавцем подано подання про звільнення ще за наявності членства ОСОБА_1 у цій профспілці.
 
Суди безпідставно не врахували показань свідка ОСОБА_4 з посиланням на те, що останній є заінтересованою особою, оскільки перебуває в сімейних відносинах з нею.
 
У лютому 2020 року до Верховного Суду від представника КП «Київпастранс» надійшов відзив, у якому він просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень. Представник підприємства вказує, що три накази про оголошення доган і звільнення прийняті з урахуванням вимог трудового законодавства за порушення позивачкою посадової інструкції, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Аргумент касаційної скарги про те, що ППО ВПЗУ не надала згоди на звільнення ОСОБА_1 є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи містяться суперечливі докази на підтвердження вступу її до членів цієї профспілки. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент звільнення позивачка не була членом ППО ВПЗУ. До того ж голова ППО ВПЗУ КТРЕД ОСОБА_4 перебуває у сімейних відносинах зі ОСОБА_1 , що серед іншого підтверджується тим, що вони проживають за однією адресою.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
 
Суди встановили, що з 01 червня 1978 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з КП «Київпастранс». 
 
З 01 листопада 1993 року ОСОБА_1 переведено на посаду диспетчера по випуску другої категорії, а наказом від 03 травня 2006 року № 56 - переведено на посаду диспетчера диспетчерської служби керування.
 
Наказом в. о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» Карабчука Р. В. 
від 18 вересня 2018 року № 139 ОСОБА_1 оголошено догану за недотримання вимог посадової інструкції - пункту 2.8. Розділу 2 «Завдання та обов`язки», а саме неповідомлення центрального диспетчера про те, що 
06 вересня 2018 року тролейбус № 4366 з технічних причин не може доїхати до депо, що призвело до того, що тролейбус № 4366 з 19:35 год 06 вересня
2018 року до 09:00 год 07 вересня 2018 року перебував на проїжджій частині вулиці Кирилівської.
 
Наказом від 25 січня 2019 року № 13 ОСОБА_1 вдруге притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани за порушення вимог посадової інструкції: пункту 2.2. та пункту 3.3. (відсторонення від роботи раніше встановленого терміну, без поважних причин, 20 січня 2019 року та
21 січня 2019 року водіїв тролейбуса, які перебували в резерві, що виключило можливість залучення їх для заміни водіїв на маршрутах депо).
 
Наказом в. о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» Карабчука Р. В. від 26 лютого 
2019 року № 33 ОСОБА_1 , диспетчера диспетчерської служби керування, звільнено за систематичне невиконання обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами трудового розпорядку (пункт 3 статті 40 КЗпП України), враховуючи попередні догани застосовані в наказах від 18 вересня 2018 року № 139 та від 25 січня 2019 року № 13.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ від 18 вересня 2018 року № 139 про оголошення позивачці догани є незаконним, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження тяжкості вчиненого 
06-07 вересня 2018 року проступку і заподіяну шкоду. Разом з тим позовна вимога про визнання незаконним і скасування цього наказу пред`явлена з пропуском строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, за відсутності поважних причин, що є підставою для відмови у її задоволенні. Суд визнав законним наказ відповідача від 25 січня 2019 року № 13 про оголошення позивачці догани у зв`язку з відстороненням від роботи раніше встановленого терміну (без поважних причин) 20 січня 2019 року та 21 січня 2019 року водіїв тролейбуса, які перебували в резерві, що виключило можливість залучення їх для заміни водіїв на маршрутах депо. Так само суд вважав законним наказ від 26 лютого 2019 року № 33 про звільнення позивачки на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з доведеністю факту систематичного невиконання покладених на неї трудових обов`язків. При цьому звільнення позивачки відбулося за згодою профспілки КТРЕД КП «Київпастранс», членом якої вона була. З урахуванням частини другої статті 81 ЦПК України суд першої інстанції вважав, що вказані позивачкою дії та рішення, що є змістом заявлених вимог, не можна вважати дискримінаційними, оскільки в розрізі даного спору до таких не відносяться, до того ж позивачем не наведено обґрунтувань стосовно обмеження її у правах у порівнянні з іншими працівниками підприємства.
 
Апеляційний суд визнав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, наголосивши на тому, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування пункту 2 наказу від 18 вересня 2018 року № 139 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 367 ЦПК України апеляційний суд не переглядає рішення суду в цій частині.
 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
 
Тобто при звільненні працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП слід враховувати, що на працівника покладаються обов`язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов`язок дотримуватися внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними актами.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі № 761/33305/15-ц (провадження № 61-2946св18) зроблено висновок, що «при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення; чи можна вважати його вчинення систематичним невиконання працівником без поважних причин обов`язків».
 
Згідно з наказом від 26 лютого 2019 року підставою для звільнення
ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України стало систематичне невиконання нею обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку з урахуванням попередніх доган відповідно до наказів  від 18 вересня 2018 року № 139 та 
від 25 січня 2019 року № 13.
 
В наказі про звільнення зазначено про порушення ОСОБА_1 21 січня
2019 року пунктів 2.1. та 2.3 посадової інструкції, зокрема щодо невиконання обов`язку про направлення на лінію для заміни технічно несправних тролейбусів резервного тролейбуса, як третє порушення, з урахуванням попередньо вчинених позивачем повторних проступків, за які накладені дисциплінарні стягнення, що вважається систематичним порушенням трудових обов`язків.
 
25 січня 2019 року КТРЕД КП «Київпастранс» звернулося до профспілкового комітету КТРЕД КП «Київпастранс» з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.
 
Рішенням профспілкового комітету КТРЕД КП «Київпастранс», яке оформлено протоколом від 26 лютого 2019 року № 4, надано згоду КП «Київпастранс» на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.
 
Відповідно до частин першої - шостої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. 
 
Згідно з частиною першою, третьою статті 14 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів. Статут (положення) профспілки повинен містити, зокрема, умови і порядок прийняття в члени профспілки та вибуття з неї; права, обов`язки членів профспілки, умови, порядок та підстави виключення з членів профспілки.
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (частина перша статті 264 ЦПК України).
 
Однією з підстав позову позивачка зазначала те, що незважаючи на те, що вона уже не була членом профспілки КТРЕД КП «Київпастранс», ця профспілкова організація надала згоду на її звільнення, що свідчить про незаконність її звільнення. 
 
Суди встановили, що 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до профспілкового комітету КТРЕД КП «Київпастранс» з заявою про виключення її із членів профспілки. 
 
Разом з тим апеляційний суд вказану заяву не врахував, формально пославшись на те, що на момент її подання ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.
 
У порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції не дослідив положень Статуту профспілкового комітету КТРЕД КП «Київпастранс», зокрема, щодо порядку прийняття в члени та вибуття з неї, належним чином не з`ясував, чи вибула позивачка з членів цієї профспілки у зв`язку з поданням нею
19 лютого 2019 року (до звільнення з роботи і розгляду подання роботодавця про надання згоди на її звільнення) заяви про вихід з профспілки КТРЕД КП «Київпастранс», внаслідок чого дійшов передчасного висновку про дотримання роботодавцем порядку звільнення позивачки з роботи. 
 
З`ясування цієї обставини має значення для правильного вирішення питання, чи є згода профспілки КТРЕД КП «Київпастранс» на звільнення ОСОБА_1 такою, що має юридичне значення в контексті дотримання КП «Київпастранс» положень статті 43 КЗпП України.
 
Крім того, апеляційний суд належним чином не перевірив, чи мала місце систематичність невиконання позивачкою своїх трудових обов`язків.
 
Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
 
Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
 
Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.
 
Згідно з частиною першою статті 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пiзнiше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника вiд роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у вiдпустцi. 
 
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначала, що вважає незаконним наказ від 18 вересня 2018 року № 139 та визнає пропуск строків на оскарження зазначеного наказу, у прохальній частині скарги клопотання щодо визнання незаконним та скасування цього наказу не порушувала.
 
В описовій частині суд апеляційної інстанції вказав, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування пункту 2 наказу 
від 18 вересня 2018 року № 139 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 367 ЦПК України апеляційний суд не переглядає рішення суду в цій частині.
 
Разом із тим, у резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року вказано, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року залишено без змін.
 
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
 
Таким чином, резолютивна частина постанови апеляційного суду не узгоджується з її описовою та мотивувальною частинами.
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).
 
У зв`язку з наведеним постанову апеляційного суду належить скасувати з переданням справи на новий апеляційний розгляд.  
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400 та 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого
2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова суду апеляційної інстанції втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    М. М. Русинчук

Судді:                                                                           Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов