ПОСТАНОВА 
іменем України

01 червня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 383/1259/20
провадження № 22-ц/4809/908/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2021 року у складі судді Замші О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що  з 15 квітня 2000 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу, 20 травня 2002 року, вони придбали Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 . У вказаному будинку вона проживала та була зареєстрована. Зазначає, що спору між нею та відповідачем про право власності на Ѕ частину житлового будинку немає, що свідчить про відсутність перебігу строку позовної давності. Посилаючись на ст.63, 69, 70 СК України просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме на Ѕ від Ѕ частини житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі. 
Відзив на апеляційну  скаргу  до апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2000 року, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2018 року був розірваний (а.с.9-12).
20 травня 2002 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, розміром 0,0933 га, на якій розташовані вказані об`єкти нерухомості. Загальна площа будинку складає 68,9 кв. м, у тому числі жилої площі 27,7 кв. м (а.с.13).
Судом встановлено, що спірне майно, а саме 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідачем було придбане за договором купівлі-продажу у період шлюбу. Також встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності - власником Ѕ частини будинку є відповідач, а власником іншої Ѕ частини будинку є ОСОБА_4 , про що свідчить запис в інвентарній справі на будинок (а.с.80-82).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що предметом спору є будинок, який перебуває у спільній частковій власності, а Ѕ частина його - у спільній сумісній власності подружжя, проте визнання за позивачем права власності на Ѕ частину у спільній сумісній власності від Ѕ частки у спільній частковій власності не вбачається за можливе, оскільки таке рішення суду може вплинути на права співвласника у частковій власності, оскільки судом не встановлено, чи відповідають ідеальні частки, набуті співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в об`єкті нерухомого майна у спільній частковій власності, чи змінювався склад об`єкту нерухомості співвласниками (добудови, перепланування тощо).
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.
В силу ст. 60 СК України вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена обставина відповідачем не заперечена та не спростована.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.
Нормами статей 69-72 цього Кодексу визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є поділення об`єкта права спільної власності подружжя в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними або визнання право власності  на нерухоме майно в  ідеальних частках.  
Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
Судом встановлено, що предметом спору є будинок, перебуває у спільній частковій власності, а Ѕ частина його - є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана у період шлюбу між сторонами.
Відповідно до довідки-характеристики від 25 лютого 2002 року №1073, складеної у зв`язку з відчуженням будинку, убачається, що будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 68,9 кв. м перебував на час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 і на даний час перебуває у спільній частковій власності з ОСОБА_4 , без виділення часток в натурі.
Рівність часток у спільній сумісній власності подружжя презюмується відповідно до ст.70 СК України і у даному спорі не заперечена. 
Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду, що в даному випадку зачіпаються права співвласника будинку ОСОБА_4 , оскільки спір між сторонами стосується поділу спільного майна подружжя, а це є належна їм на праві спільної сумісної власності 1/2 частина спірного будинку, і жодним чином права та інтереси співвласника ОСОБА_4 не зачіпає.
Крім того, ОСОБА_1 звернувшись до суду із зазначеним позовом не просить виділу частки в натурі, а просить визнання за нею права власності в ідеальній частці, тому колегія суддів вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки він має право на свою 1/4 ідеальну частку у праві спільної сумісної власності подружжя. 
Враховуючи, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом визнання за кожним із подружжя  права власності на 1/2 частку об`єктів спільної сумісної власності, і питання щодо присудження одній із сторін грошової компенсації сторонами не заявлялось, колегія суддів вважає за необхідне вирішити спір шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. 

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2021 рокускасувати та ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати:
- за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 червня 2021 року.
Головуючий суддя         О.І. Чельник
Судді C.М. Єгорова 
В.В. Черненко