Дата документу 27.04.2021 Справа № 334/402/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/402/18        Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/1103/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» квітня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Подліянова Г.С.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Юлдашева Андрія Алішеровича, Публічного акціонерного товариства «МетаБанк», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Горлова Юлія Миколаївна, про визнання недійними та скасування постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про право власності, 

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Юлдашева А.А., ПАТ «МетаБанк», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Горлова Ю.М., про визнання недійними та скасування постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про право власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 16.11.1990 року. Під час перебування у шлюбі ними був придбаний жилий будинок АДРЕСА_1 .
На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження №48611646 з виконання виконавчого листа №2-1494/2010, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ТОВ «Велес», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованості за кредитним договором №07-02/1171-К від 22.11.2002 року в сумі 7048170,54 грн., виконавчого листа №2-178/2008, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» в сумі 338952,18 грн.
На початку січня 2018 року дізналася від чоловіка про те, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем тричі виставлявся на торги жилий будинок, які не відбулися.
В подальшому заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області складені постанову та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу.
Отже, банку було передано у власність весь будинок без визначення часток співвласників.
Вважала, що в результаті незаконної передачі стягувача жилого будинку, частина якого належить їй, порушені її права, оскільки такі дії були здійснені без її згоди. Передача будинку у власність стягувачу відбулася в рахунок погашення боргу іншого боржника - ОСОБА_3 .
На підставі зазначеного просила визнати недійсними та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області А.А. Юлдашева від 3.08.2017 року №43351116 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, акт заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області від 3.08.2017 року №43351116 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, свідоцтво № НОМЕР_1 , видане 29.08.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. (номер запису про право власності: 22065129), судовий збір покласти на відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості іншої особи, не передачу спірного майна в рахунок виконання рішення суду у справі №2-178/2008, відсутність солідарної відповідальності боржників, її необізнаність щодо виконавчих проваджень відкритих стосовно її чоловіка, неврахування правових позицій Верховного Суду, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача.

АТ «МетаБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що забезпеченням зобов`язань ОСОБА_3 є житловий будинок, з позивачем було укладено договір поруки, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2010 року у справі 2-1497/2010 стягнуто, зокрема, з ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, відносно ОСОБА_1 були відкриті виконавчі провадження, позивач не зверталась зі скаргами на дії державного виконавця з приводу арешту її майна або з позовами про визнання недійсними договору іпотеки, звільнення її частки з-під арешту та визнання за нею права особистої власності, посилання позивача на правові висновки Верховного суду є безпідставним.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до частини першої якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», зараз і надалі в редакції чинній на дату вчинення виконавчих дій, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»). 

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Порядок проведення реалізації арештованого майна, на дату виникнення спірних правовідносин, регулювався Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, що 16 листопада 1990 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб.

Згідно з договором купівлі-продажу від 8.08.1997 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1, а.с.15).

Для забезпечення виконання зобов`язання приватного підприємця ОСОБА_3 за кредитним договором №07-02/1152-К, укладеним 22 жовтня 2002 року між АБ «Металург» та ОСОБА_3 (т.1, а.с.131-132), включаючи зобов`язання повернути суму кредиту в розмірі 200 000 грн., сплатити суми відсотків за кредитним договором, комісій, неустойки (штрафу, пені), будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати у повному обсязі збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням зазначеного договору, 22.10.2002 року між АБ «Металург» (заставодержатель) та ОСОБА_3 (заставодавець) був укладений договір застави №07-02/1152-К/3. Предметом застави є нерухоме майно - жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 (т.1, а.с.19-21).

22.10.2002 року між АБ «Металург» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №07-02/1152-К/П, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалась у разі невиконання приватним підприємцем ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором №07-02/1152-К від 22.10.2002 року, укладеним між АБ «Металург» та приватним підприємцем ОСОБА_3 , погасити борг в сумі наданого кредиту 200000 грн., сплатити суми відсотків за кредитним договором, комісій, неустойки (штрафу, пені), будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати у повному обсязі збитки, виходячи з умов кредитного договору, за весь період користування позичальником кредитом. 

Пунктом 2 Договору поруки визначено, що забезпеченням зобов`язання виконання поручителя за цим договором є застава нерухомого майна, згідно з відповідним договором застави, що укладається між банком та Поручителем. Поручитель зобов`язується не здійснювати протягом дії даного договору відчуження майна, згідно з відповідним договором застави, що укладається між банком та поручителем (т.1, а.с.22).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2008 року, ухваленим у справі №2-178/2008, задоволено позовні вимоги ПАТ «МетаБанк» до приватного підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , стягнуто солідарно з приватного підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №07-02/1152-К від 22.10.2002 року в розмірі 337 722,18 грн. 

Відповідно до договору застави №07-02/1171-МП/К-1 від 22.11.2002 року, укладеним між АБ «Металург» та ОСОБА_3 , останній є майновим поручителем позичальника ТОВ «Велес» за кредитним договором №07-02/1171-К від 22.11.2002 року, включаючи зобов`язання повернути суму кредиту в розмірі 3 100 000 грн., сплатити суми відсотків за кредитним договором, суми комісій, неустойки, будь-яких інших платежів, передбачених договором; кредитним договором №07-02/1136-К від 06.09.2002 року, включаючи зобов`язання: повернути суму кредиту в розмірі 1 900 000 грн., сплатити суми відсотків за кредитним договором, суми комісій, неустойки, будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором. Предметом застави за цим договором є жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 (т.1, а.с.53-55).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2010 року, ухваленим у справі №2-1494/2010, задоволено позовні вимоги ПАТ «МетаБанк» до ТОВ «Велес», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , стягнуто солідарно з ТОВ «Велес», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором №07-02/1171-К від 22.11.2002 року у сумі 7 048 170 грн. 54 коп., стягнуто солідарно з ТОВ «Велес», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором №08-04/1114-К від 23.03.2004 року у сумі 797 409 грн. 74 коп.; стягнуто солідарно з ТОВ «Велес», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» судовий збір в розмірі 3400 грн. та ІТЗ в розмірі 60 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 04.10.2010 року (т.1, а.с.17-18).

Постановою головного державного виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Запорізькій області Юлдашева А.А. про відкриття виконавчого провадження від 20.05.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1494/2010, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ТОВ «Велес», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованості за кредитним договором за кредитним договором №08-04/1114-К від 23.03.2004 року у сумі 797 409 грн. 74 коп. (т.1, а.с.79, 77-78). 

Постановою про приєднання виконавчого провадження від 01.09.2015 року приєднане виконавче провадження №43351116 до зведеного виконавчого провадження №48611646, яке веде ВПВР УДВС ГУЮ в Запорізькій області.

Постановою головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції Гайдаш О.С. від 04.03.2015 року відкрито виконавче провадження №46318344 за виконавчим листом №2-178/2008 від 07.02.2008 року, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з Приватного підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АБ «Металург» заборгованості в розмірі 337 222 грн. (т.1, а.с.82-84).

Постановою про приєднання виконавчого провадження від 01.09.2015 року приєднане виконавче провадження №46318344 до зведеного виконавчого провадження №48611646, яке веде ВПВР УДВС ГУЮ в Запорізькій області.

Постановою про прийняття до виконання виконавчого провадження від 01.09.2015 року заступником начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Юлдашевим А.А. прийнято до виконання виконавчого провадження №46318344.

Згідно з актом опису та арешту майна від 02.09.2016 року державним виконавцем Юлдашевим А.А. складений Акт опису та арешту майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.96-99).

Постановою державного виконавця Юлдашева А.А. №48611646 від 02.09.2016 року ОСОБА_3 призначено зберігачем описаного й арештованого майна боржника, описаного актами опису та арешту майна від 02.09.2016 року, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 та житлового будинку з надвірним спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.100).

Постановою заступника начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Юлдашева А.А. №48611646 від 08.09.2016 року призначено експерта суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні (т.1, а.102).

Згідно з висновком фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про вартість майна ринкова вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24.01.2017 року складає 1 800 850 грн. (т.1, а.с.103).

Матеріали справи не містять доказів оскарження результатів оцінки майна в судовому порядку.

14.03.2017 року Начальник ВПВР УДВС ГТУЮ в Запорізькій області подав заявку до ДП «Сетам» на реалізацію арештованого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.106-108).

Відповідно до протоколу №258358 проведення електронних торгів 24.05.2017 року через відсутність допущених учасників торгів не відбулися торги житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.109).

Згідно з протоколом №265876 проведення електронних торгів 26.06.2017 року через відсутність допущених учасників торгів не відбулися торги житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.110).

Відповідно до протоколу №274871 проведення електронних торгів 27.07.2017 року через ненадходження цінової пропозиції від учасників торгів не відбулися торги житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.111).

28.07.2017 року на адресу виконавчої служби надійшла заява від представника ПАТ «МетаБанк», у якій стягувач в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» повідомляє про своє бажання залишити за собою непродане майно в рахунок боргу за виконавчим документом. Майно передано ПАТ «Мета Банк».

Згідно з свідоцтвом, виданим 29.08.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого УДВС ГТУЮ у Запорізькій області, ПАТ «МетаБанк» належить на праві власності жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови №43351116 від 03.08.2017 року про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Запорізькій області Юлдашевим А.А. в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-1494/2011 від 12.05.2011 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, на загальну суму 7 206 049,77 грн. передано ПАТ «МетаБанк» житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 113-114).

Згідно з свідоцтвом, виданим 29.08.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого УДВС ГТУЮ у Запорізькій області, ПАТ «МетаБанк» належить на праві власності жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

За загальним правилом дії законів і інших нормативно-правових актів в часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на вказану дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, який у свою чергу набув чинності з 01.01.2004 року.

Судом першої інстанції встановлено, що спірну нерухомість ОСОБА_3 придбав у 1997 році, а тому на сімейні правовідносини поширюється чинний на той час Кодекс про шлюб та сім`ю України (1969 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

З огляду на викладене, суд правильно встановив, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з дня його придбання.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержано за договором, використано в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору стає зобов`язаною стороною, за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї 2) майно, одержане за договором, використано в інтересах сім`ї. Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї . Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатись на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те що було одержане за договором, використано на її потреби.

Судом встановлено, що на виконанні ВПВР Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області перебувало зведене виконавче провадження з виконання виконавчих листів: виконавчого листа №2-1494/2010, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ТОВ «Велес», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованості за кредитним договором №07-02/1171-К від 22.11.2002 року в сумі 7048170,54 грн., виконавчого листа №2-178/2008, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з приватного підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «МетаБанк» в сумі 338 952,18 грн.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до судових рішень, які знаходились на виконанні, позивач ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 є солідарними боржниками за двома виконавчими листами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані обставини свідчать про обізнаність позивачки щодо укладання її чоловіком договорів в інтересах сім`ї.

Крім того, пунктом 2 договору поруки, укладеного 22.10.2002 року між АБ «Металург» та ОСОБА_1 , визначено, що забезпеченням зобов`язання виконання поручителя за цим договором є застава нерухомого майна, згідно з відповідним договором застави, що укладається між банком та Поручителем. Поручитель зобов`язується не здійснювати протягом дії даного договору відчуження майна, згідно з відповідним договором застави, що укладається між банком та поручителем (т.1, а.с.22).

Доказів про те, що вищезгадані договори поруки та застави укладались одним із подружжя не в інтересах сім`ї і те що було одержане за договором, використано не на її потреби, матеріали справи не містять та позивачем не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

Позивач не зверталась до суду з позовом про звільнення її частки майна з під арешту та визнання за нею права власності на спірний будинок не подавала.

Починаючи з 19.01.2018 року та на час розгляду справи апеляційним судом у 2021 році, ОСОБА_1 не звернулась до суду з позовом про визнання договору іпотеки, укладеного її чоловіком або п.2 Договору поруки, укладеного самою позивачкою, недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, не заслуговують на увагу, оскільки фактично зводяться до не згоди позивача з судовими рішеннями, ухваленими Орджонікідзевським районним судом у 2008 році та у 2010 році, якими заборгованість за кредитними договорами стягнуто з солідарно з боржників: приватного підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та відповідно - солідарно з боржників: ТОВ «Велес», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , які не є предметом спору цієї справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №462/518/18, від 29.08.2019 року у справі №212/12256/14-ц, від 09.12.2020 року у справі №493/38/18, від 29.07.2020 р.№450/4083/13-ц є безпідставними, оскільки у цій справі наявні інші фактичні обставини. 

Так, спірне нерухоме майно у зазначених судових справах не виступає предметом іпотеки, тобто засобом забезпечення зобов`язання власника нерухомого майна за кредитними договорами, за рахунок якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Крім того, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року, задоволено позов ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_3 , в рахунок заборгованості ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Велес» за кредитним договором №07-02/1152-К від 22 жовтня 2002 року та кредитним договором №07-02/1171-К-1 від 22.11.2002 року у загальному розмірі 6 859 767,90 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 з укладанням від імені іпотекодавця ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а також наданням ПАТ «МетаБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з передачею іпотекодержателю (АТ «МетаБанк») в управління предмету іпотеки на період його реалізації. Встановлено початкову ціну реалізації ПАТ «МетаБанк» предмету застави в розмірі не менше 650 003 грн. (т.1, а.с.57-59). 

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 09 листопада 2011 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2010 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року залишено без змін (т.1, а.с.60).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. 

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 травня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       Г.С. Подліянова