ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 583/2617/17
адміністративне провадження № К/9901/42915/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Мороз Л.Л.,
суддів:  Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,
розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №583/2617/17
за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради на постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 5 жовтня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Ільченко В.М., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Зеленського В.В., суддів: Чалого І.С., П`янової Я.В.,
в с т а н о в и в :
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради, в якому просив визнати незаконним та скасувати повідомлення про повернення житлової субсидії №28 від 23.08.2017.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що на час звернення із заявою про призначення субсидії були зареєстровані та фактично проживали в житловому будинку по АДРЕСА_1 він та його дружина, про що він вказав у декларації про доходи і витрати осіб, які зверталися за призначенням житлової субсидії. Заяву про призначення субсидії він подавав лише один раз і в наступні періоди субсидія автоматично продовжувалась. В грудні 2016 року в його будинку був також зареєстрований і його син ОСОБА_2 (про що було повідомлено відповідача), однак в будинку він фактично не проживав, тобто його реєстрація жодним чином не вплинула на отримання житлової субсидії.
Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 5 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2017 року, позов задоволено. 
Суди встановили, що 04.11.2014 позивач подав відповідачу заяву про призначення житлової субсидії за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно позивач також подав декларацію про доходи і витрати, де зокрема зазначив відомості про житлове приміщення, а також вказав про кількість зареєстрованих там осіб - він та його дружина ОСОБА_3 .
На підставі поданих позивачем заяви та декларації йому була призначена субсидія на період з листопада 2014 по квітень 2015 року, з травня 2015 по квітень 2016 року та з травня 2016 по квітень 2017 року.
В грудні 2016 року в житловому будинку по АДРЕСА_1 був зареєстрований син позивача ОСОБА_2 , про що позивач повідомив Управління соціального захисту населення.
23.08.2017 відповідач направив позивачу повідомлення №28 про повернення житлової субсидії, оскільки на підставі висновків проведеної сектором державних соціальних інспекторів перевірки даних, зазначених позивачем у заяві та декларації про призначення житлової субсидії, було з`ясовано, що позивачем подано недостовірну інформацію про склад сім`ї, внаслідок чого йому надмірно виплачені кошти в сумі 9017,70 грн.
Позивач, не погодившись із вказаним повідомленням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.
Суди, задовольняючи позов, мотивували свої рішення тим, що позивач не втратив права на отримання субсидії на оплату ним комунальних послуг за адресою житла: АДРЕСА_1 на весь період, оскільки реєстрація його сина за вказаною адресою жодним чином не вплинула на його доходи чи матеріальний стан.
Не погоджуючись з судовими рішеннями відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права. Вказує, що позивач свідомо не повідомив (приховав) інформацію про зміну складу зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, що вплинуло на визначення розміру призначеної субсидії.
У поданих запереченнях позивач просить відмовити у задоволенні скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
За визначенням пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Згідно з пунктом 1 частини другої КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
Інструкцією щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженою наказом Мінпраці від 19.09.2006 №345 (далі - Інструкція №345) визначено порядок оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги в управліннях праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, структурних підрозділах з питань праці та соціального захисту населення виконавчого органу міської, районної у місті ради (далі - Управління), які працюють в умовах як централізованої, так і децентралізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій (далі - допомога), у тому числі: допомоги на оплату житла та комунальних послуг.
Відповідно до положень пунктів 5.1, 5.2 Інструкції №345 надання соціальної допомоги припиняється та поновлюється у випадках, передбачених відповідними нормативно-правовими актами, а також згідно із заявою отримувача допомоги.
Рішення про припинення чи поновлення виплати соціальної допомоги оформлюється протоколом та затверджується підписом начальника Управління або іншої особи, якій надано таке право, датою та скріплюється печаткою Управління на протоколі.
Пунктом 5.4. наведеної Інструкції передбачено, що повідомлення про припинення (або поновлення) надання соціальної допомоги надсилається отримувачу не пізніше 5 днів після прийняття такого рішення.
Умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива визначені Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» від 21 жовтня 1995 року №848 (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення №848).
Відповідно до пункту 1 це Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг.
Пункт 2 Положення №848 встановлює, що право на отримання субсидії поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) приватного житлового фонду на оплату утримання житла та оплату комунальних послуг.
Відповідно до пункту 6 Положення №848 субсидія призначається одному з членів домогосподарства, на якого відкрито особовий рахунок за місцем реєстрації. В окремих випадках на підставі рішень виконавчих органів міських і районних рад та актів обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства субсидія може призначатися іншій особі, зареєстрованій у житловому приміщенні (будинку).
Відповідно до абз.3 п. 20 Положення №848 надання раніше призначеної субсидії припиняється, якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані, у тому числі про доходи (не зазначив один із видів доходів) та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію, або не повідомив про купівлю товарів або оплату послуг, передбачених підпунктом 5 пункту 5 цього Положення, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, - з місяця, в якому виявлено порушення.
Згідно з абзацами 10, 11 пункту 20 Положення №848 сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається за вимогою органу, що призначив субсидію, або безпосередньо отримувачем, або шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії на підприємствах - виробниках/виконавцях житлово-комунальних послуг. 
У разі коли громадянин добровільно не повернув надміру виплачену суму субсидії, питання про її стягнення органи, що призначають субсидії, вирішують у судовому порядку.
Отже, повноваження відповідача у цьому випадку обмежуються лише напрвленням повдомлення про повернення житлової субсидії.
Щодо повернення надміру виплаченої субсидії, то вона повертається у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Таким чином, оскаржуване повідомлення про повернення житлової субсидії не створює жодних правових наслідків для ОСОБА_1 , а тому не може порушувати його права чи інтереси.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання незаконним та скасувати повідомлення про повернення житлової субсидії №28 від 23.08.2017, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.
За пунктом 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
За правилами пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні законодавчого положення встановлено веління, яке обмежує чи забороняє розгляд вимоги про судовий захист порушеного права через подію (явище, фактор), з настанням якої виникають відповідні для цього підстави.
Частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
У цій справі такої потреби немає, адже мотивами для закриття провадження у справі стало не стільки порушення правил предметної підсудності, яке існувало на час розгляду справи, скільки виявлення обставин, які дозволяють сторонам та учасникам цього спору висловити волю і вирішити, чи бажають вони звертатися за захистом порушеного права у зв`язку з виникненням нових правовідносин.
Керуючись статтями 343, 349, 354, 355, 356  Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради - задовольнити частково.
Постанову Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 травня 2016 року та ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 5 жовтня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2017 року - скасувати, а провадження у адміністративній справі №583/2617/17 - закрити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Л.Л. Мороз
А.Ю. Бучик 
А.І. Рибачук,
Судді Верховного Суду