УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/771/21 Головуючий у 1-й інст. Моголівець І. А. 
Категорія 84 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Миніч Т.І., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/771/21 за поданням Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький ) про примусове проникнення до житла, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1   -  ОСОБА_2 , на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді  Моголівця І.А.,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року в.о. начальника Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Стаднік Я.В. звернулась до суду з поданням, в якому зазначила, що на виконні у відділі ДВС перебуває виконавчий лист, виданий Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 29 листопада 2019 року про відібрання у батька ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернення її матері ОСОБА_4 .
       Вказує, що боржник добровільно відмовляється виконувати рішення суду. Державним виконавцем неодноразово здійснювались заходи, спрямовані на виконання судового рішення. Так, 2 червня 2020 року державний виконавець разом зі стягувачем, представником органу опіки та піклування і працівниками поліції здійснили вихід за місцем проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ). Однак, боржник відмовився передати (повернути) малолітню дитину її матері та за допомогою працівників охоронної фірми не впустив до будинку державного виконавця, представника органу опіки та пілкування і співробітників поліції.
       25 червня 2020 року державним виконавцем здійснено черговий вихід за місцем проживання боржника, під час якого встановлено факт відмови останнього виконувати рішення суду.
       Також пояснює, що ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року надано дозвіл державному виконавцю ОСОБА_5 примусово проникнути до жила ОСОБА_1 за вказаною адресою. Дана ухвала набрала законної сили 7 серпня 2020 року, проте не була виконана. В подальшому державний виконавець ОСОБА_5 звільнився із вказаної посади.
       Оскільки рішення суду й досі не виконане, ОСОБА_6 просила суд задовольнити подання про примусове проникнення державного виконавця разом зі стягувачем ОСОБА_4 , представником органу опіки та піклування та працівниками поліції до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
       Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року подання задоволено.
       Надано дозвіл державному виконавцю Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький), стягувачу ОСОБА_4 , як особі, якій передається дитина, представнику органу опіки та піклування, працівникам поліції примусово проникнути до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з необхідністю виконання судового рішення у цивільній справі №279/3970/18 віді 26 листопада 2019 року.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання.
       Зокрема, зазначає, що суд не врахував положення ст. 30 Конституції України й залишив поза увагою відсутність передбачених даною нормою підстав для ухвалення рішення про надання дозволу на примусове проникнення до житла ОСОБА_1 . 
       Суд також не надав належної оцінки тій обставині, що вказаний виконавчий лист містить відмітку про те, що 17 лютого 2020 року виконавче провадження було закінчене на підставі п.11 ст.39 Закону України “ Про виконавче провадження”.
       При вирішенні даного питання суд взяв до уваги акти від 2 червня 2020 року та 25 червня 2020 року,- майже річної давності, які складені іншим державним виконавцем.
       Суду не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що вказані акти містять актуальну інформацію та вказують на відмову боржника виконувати рішення суду. Окрім того, матеріали справи не містять доказів про перебування дитини ОСОБА_3 у вказаному житловому приміщенні.
       Державним виконавцем не вживались всі необхідні заходи, передбачені ст.18 Закону України “ Про виконавче провадження”, які спрямовані на реалізацію наданих йому повноважень щодо виконання рішення суду.
       Звертає увагу також на те, що у резолютивній частині ухвали не конкретизовано державного виконавця та представників органу опіки та піклування й поліції, що, в свою чергу, не відповідає положенням ст. 30 Конституції України. Тобто, фактично будь-яка стороння особа матиме можливість проникнути до житла ОСОБА_1 під приводом виконання вказаного рішення суду.
       У відзиві на апеляційну скаргу Коростенським міськрайонним відділом ДВС зазначено, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця, оскільки рішення тривалий час не виконується боржником, який не допускає державного виконавця до свого житла й не бажає повертати дитину її матері.
       17 січня 2020 року державним виконавцем Мороз Ю.О. було прийняте рішення про закінчення виконавчого провадження, проте відповідна постанова була скасована начальником відділу ДВС.
       Боржник ОСОБА_1 та його представник не з`явились в судове засідання. Від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що Житомирська область та м. Київ перебувають у червоній карантинній зоні, оскільки мають набільші показник захворювань на небезпечний вірус COVID-19.
       Враховуючи те, що питання, яке розглядається судом, потребує негайного вирішення, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності боржника та його представника. При цьому, судом взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 та його представник не були обмежені у можливості звернутись до суду із клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Однак, таке клопотання до суду не надходило.
       В судовому засіданні в.о. начальника Коростенського міськрайонного відділу ДВС Стаднік Я.В. та стягувач ОСОБА_4 не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.
       Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Коростенському міськрайонному відділі ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) з 29 листопада 2019 року перебуває виконавчий лист №279/3970/18, виданий Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 29 листопада 2019 року про відібрання у батька ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернення дитини її матері ОСОБА_4 за місцем її проживання.
       Долучений до матеріалів справи акт державного виконавця Швеця М.С. від 2 червня 2020 року свідчить про те, що черговим виходом державного виконавця за місцем проживання боржника ( АДРЕСА_1 ) встановлено факт відмови ОСОБА_1 виконувати рішення суду про відібрання дитини. При цьому, боржник разом із працівниками охоронної фірми не допускав державного виконавця, стягувача та представника органу опіки та піклування до вказаного житлового будинку.
       25 червня 2020 року під час чергового виходу державного виконавця разом із представником органу опіки та піклування й стягувачем за місцем проживання боржника встановлений факт відмови ОСОБА_1 виконувати рішення суду. Вказана обставина підтверджується актом державного виконавця від 25 червня 2020 року.
       Під час виходу державного виконавця за місцем проживання боржника 18 серпня 2020 року останній повідомив, що дитина перебуває разом із бабусею, проте місце перебування доньки не вказав. ОСОБА_1 був повідомлений про дату час та місце вчинення виконавчих дій у межах даного виконавчого провадження. Зазначені обставини підтверджуються актом державного виконавця від 18 серпня 2020 року.
       Наявний в матеріалах справи акт державного виконавця від 24 вересня 2020 року свідчить про те, що під час чергового виходу державного виконавця разом зі стягувачем, працівниками поліції та представником органу опіки та піклування за місцем проживання боржника не вдалось виконати рішення суду, оскільки, як повідомив ОСОБА_1 , дитина перебувала разом із бабусею, місце перебування дитини не повідомив. 
       4 грудня 2020 року державним виконавцем разом зі стягувачем та представником органу опіки та піклування вкотре здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_1 , проте їх до будинку не допустили, про що зазначено у акті державного виконавця від 4 грудня 2020 року.
       21 грудня 2020 року державний виконавець разом із працівниками поліції та стягувачем здійснили вихід за місцем проживання ОСОБА_1 , проте, як було повідомлено останнім, дитина перебувала з бабусею, місце перебування дитини не вказав ( акт державного виконавця від 21 грудня 2020 року).
       Окрім того, долучений до матеріалів справи акт державного виконавця від 15 січня 2021 року свідчить про те, що державним виконавцем здійснювався вихід за вказаною адресою, однак рішення суду не виконане, дитина була відсутня та, як повідомив боржник, перебувала у іншому населеному пункті. 
       Питання щодо надання дозволу державному виконавцю на примусове проникнення до житла ОСОБА_1 вже було предметом судового розгляду. Так, ухвалою Коростенького міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року дозволено державному виконавцю Швецю М.С. з правом залучення стягувача ОСОБА_4 , представників органу оіпки та піклування та працівників поліції примусово проникнути до житла боржника за вказаною адресою.
       Однак, матеріали справи свідчать, що 29 січня 2021 року ОСОБА_5 звільнено з посади державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький). На даний час зазначене виконавче провадження передано для виконання в.о. начальника Коростенського міськрайонного відділу ДВС Стаднік Я.В.
       Відповідно до положень ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
       Обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства в Україні ( п.9 ч.1 ст.129 Конституції України).
       Відповідно до положень ст.ст.18,19 Закону України “ Про виконавче провадження” державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. 
       Виконавець під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника — фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції.
       Європейський суд з прав людини у рішенні “ Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року ( заява №40450/04) у контексті оцінки дій держави та її органів у питаннях виконання судових рішень, що набрали законної сили, зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Суд також вказав на неприпустимість та несумісність з положеннями Конвенції практики, коли особа, яка домоглася від національного органу остаточного рішення, за виконання якого несуть відповідальність органи влади України, наражається на ризик бути позбавленою можливості скористатися вигодами такого рішення відповідно до Конвенції; фактори, які впливають на невиконання судового рішення, перебувають в межах контролю держави, яка не спромоглася вжити заходів для покращення ситуації.
       Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду про відібрання дитини. Вказане рішення тривалий час залишається невиконаним, дії, вчинені державним виконавцем в межах даного вконавчого провадження, не призвели до позитивних результатів. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що без надання державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника, виконати зазначене рішення суду неможливо.
       Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.
        
       Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1   -  ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: