Номер провадження: 22-ц/813/4399/21 
Номер справи місцевого суду: 514/2014/19
Головуючий у першій інстанції Тончева Н.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз», третя особа: Арцизське управління експлуатації Газового господарства про захист прав споживача, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

                                 В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Одесагаз», третя особа: Арцизське управління експлуатації Газового господарства, в якому просить визнати дії відповідача неправомірними та такими, що нанесли йому матеріальну та  моральну шкоду; стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 2059 гривень 87 копійок та моральну шкоду в розмірі 35 000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що в січні 2014 року він уклав Договір на приєднання до газових мереж з ПАТ «Одесагаз», інтереси якого представляло Арцизьке управління експлуатації газового господарства в особі ОСОБА_2 . В червні 2019 року він поїхав на заробітки за кордон, де перебував до 20 вересня 2019 року. В період його відсутності до нього додому прийшли двоє осіб та почали вимагати його дружину підписати договір на сплату якихось грошей, який було складено на ім`я позивача. Дружина позивача відмовилась підписувати зазначений договір. 01 серпня 2019 року невідомі особи принесли на адресу позивача лист-повідомлення щодо відсутності Договору на технічне обслуговування внутрішньо будинкових газових мереж у житловому будинку, в якому було зазначено, що у разі не укладення власником вищезазначеного в листі договору в термін до 01 вересня 2019 року, АТ «Одесагаз» змушене буде відключити будинок від розподілу природного газу. 25 вересня 2019 року невідомі особи прийшли до позивача додому та відключили належний йому житловий будинок від розподілу природного газу, про що було складено акт відключення з зазначенням причини відключення «відсутність договору на технічне обслуговування газового обладнання». 27 вересня 2019 року позивачем було підписано Договір на технічне обслуговування внутрішніх газових мереж та газового обладнання побутового споживача, та сплачено 131 гривню 13 копійок. 21 листопада 2019 року позивачем було сплачено на користь відповідача 438 гривень 05 копійок за підключення, та тільки після цього вже 27 листопада 2019 року його будинок було підключено до розподілу природного газу. Таким чином два місяці його сім`я була безпідставно позбавлена права користування природнім газом. Вважає, що дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують його конституційні права та вимоги чинного законодавства, принижують його та членів його сім`ї гідність, створили нестерпні умови існування, душевний дискомфорт, що призвело до нервового стресу та непередбачуваних витрат. Зазначені обставини стали  підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 30 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що:
-позивачем не надано доказів порушення його права відповідачем, а долучені до матеріалів справи докази не є підтвердженням порушеного права;
-оскаржувані дії відповідача відповідають нормам законодавства, що регулюють відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу .
Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.
Судом встановлено, що:
-в січні 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Одесагаз» Арцизьке управління експлуатації газового господарства в особі начальника Арцизького УЕГГ Ждан Василем Степановичем було укладено Договір на приєднання до газових мереж №7/н, згідно якого до газових мереж приєднується одноповерховий будинок АДРЕСА_1 (а.с.8-9);
-31 серпня 2019 року АТ «Одесагаз» було надіслано лист-повідомлення щодо відсутності Договору на технічне обслуговування внутрішньо будинкових газових мереж у житлових будинках власнику будинку АДРЕСА_1 (а.с.10), в якому було зазначено, що у разі не укладення власником вищевказаного договору у термін до 01 вересня 2019 року, - АТ «Одесагаз» вимушено буде відключити будинок від розподілу природного газу;
-25 вересня 2019 року складено Акт на відключення будинку АДРЕСА_1 від розподілу природного газу у зв`язку з відсутністю Договору на технічне обслуговування внутрішньо будинкових газових мереж у житлових будинках (а.с. 11);
-27 вересня 2019 року між ПАТ «Одесагаз» в особі начальника УЕГГ Ждан В.С. та ОСОБА_1 було укладено Договір на технічне обслуговування внутрішніх газових мереж та газового обладнання побутового споживача з додатками (а.с. 11а-14);
-27 вересня 2019 року позивачем ОСОБА_1 було сплачено на користь відповідача АТ «Одесагаз» 131 гривню 13 копійок за послуги згідно акту виконаних робіт з технічного обслуговування населення, що підтверджується квитанцією (а.с.14);
-21 листопада 2019 року позивачем було написано заяву на ім`я начальника УЕГГ Ждан В.С. з проханням підключити будинок АДРЕСА_1 до розподілу природного газу (а.с. 15) та сплачено на користь відповідача 439 гривень за послугу відновлення газопостачання, що підтверджується квитанцією №ПН194 від 21 листопада 2019 року (а.с. 18);
-25 листопада 2019 року складено Акт на підключення будинку АДРЕСА_1 до розподілу природного газу (а.с. 19).
Колегія суддів виходить з наступного.
Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання дій неправомірними, відшкодування збитків (майнової шкоди), відшкодування моральної шкоди.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Так, із змісту позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що спір виник щодо правомірності припинення газопостачання до будинку АДРЕСА_1 , який належить позивачу, а також відшкодування збитків, які поніс позивач через порушення його права на газопостачання у зв`язку з відключенням газу та відшкодуванням моральної шкоди.
Спірні правовідносини між сторонами регулюються нормами чинного законодавства, а саме Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року №329-VІІІ (далі - Закон №329- VIII), Кодексом газорозподільних систем, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), Правилами безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15.05.2015 року № 285, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за № 674/27119 (далі -Правила).
Згідно з ч.1ст.37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.
У відповідності до ч.2 ст.38 цього ж Закону метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний: 1) розробляти, щороку до 31 липня подавати на затвердження Регулятору, розміщувати на своєму веб-сайті та виконувати план розвитку газорозподільної системи на наступні 10 років; 2) вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи; 3) розробити і впроваджувати програму відповідності згідно із статтею 39 цього Закону; 4) вживати заходів для підвищення раціонального використання енергоресурсів та охорони довкілля під час здійснення своєї господарської діяльності; 5) надавати інформацію, обов`язковість надання якої встановлена законодавством; 6) забезпечувати конфіденційність інформації, одержаної під час здійснення господарської діяльності, а також розміщувати на своєму веб-сайті у недискримінаційний спосіб інформацію, яка стимулюватиме розвиток ринку природного газу; 7) вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газорозподільної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.
Відповідно до положень п. п. 4, 5 глави 1 розділу III кодексу розподільчих систем, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015 року № 2494 Оператор ГРМ повинен забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем, а саме комплекс робіт, що виконується на підставі результатів технічного огляду або технічного обстеження газорозподільних систем, з метою забезпечення її подальшого безаварійного експлуатування шляхом проведення технічного обслуговування, поточного або капітального ремонтів.
У разі виникнення аварійної ситуації Оператор ГРМ зобов`язаний вжити необхідних заходів, спрямованих на відновлення належної роботи газорозподільної системи.
При організації експлуатації газорозподільних систем та проведення робіт з технічного їх обслуговування і ремонту Оператор ГРМ повинен дотримуватися інструкцій і правил технічної експлуатації газорозподільних систем, правил безпеки систем газопостачання, державних стандартів, передбачених чинними нормативно-правовими актами України.
Згідно з п.3 глави 3 розділу III Кодексу розподільчих систем власники газових мереж, у тому числі побутові споживачі та співвласники/особа, уповноважена на це співвласниками, внутрішньобудинкових систем газопостачання, які згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відповідають за експлуатацію цих мереж та їх складових, забезпечують належну їх експлуатацію згідно з чинним законодавством, у тому числі ПБСГ, зокрема укладають відповідний договір із суб`єктом господарювання, який має право на виконання таких робіт.
Відповідно до п. п. 3.2., 3.3 розділу III "Правил безпеки систем газопостачання", затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15.05.2015 року № 285 власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) повинен забезпечити утримання систем газопостачання відповідно до вимог чинного законодавства України. Власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами, димовими та вентиляційними каналами.
Згідно з п. п. 5.4 розділу III "Правил безпеки систем газопостачання" технічне обслуговування внутрішніх газопроводів і газового обладнання житлових і громадських будівель, комунально- побутових об`єктів невиробничого характеру здійснюється відповідно до вимог документації з експлуатації заводів-виробників газового обладнання на договірних засадах. Умови для технічного обслуговування забезпечуються власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем)) відповідно до вимог чинного законодавства України.
01 травня 2019 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання та газопостачання здійснюється суб`єктом, визначеним співвласником багатоквартирного будинку, за рахунок співвласника.
Тобто з 01.05.2019 року до рахунку плати виконавцеві не включається плата за обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж будинку (багатоквартирного будинку), що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги. Відповідно до п. 5.7 розділу V "Правил безпеки систем газопостачання" підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови: наявності витоків газу; несправної автоматики безпеки; несправностей оголовків димових і вентиляційних каналів; відсутності тяги в димових і вентиляційних каналах; самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; не забезпечення власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем)) технічного обслуговування згідно з вимогами пункту 5.4 цієї глави: не відповідності системи газопостачання житлового будинку проектній та виконавчо-технічній документації.
Оскільки з 01.05.2019 року визначення суб`єкта, який здійснює технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання та газопостачання законом покладено на власника будинку, оператор ГРМ у разі не забезпечення власником технічного обслуговування газових приладів, відповідно до "Правил безпеки систем газопостачання", газове обладнання підлягає відключенню від системи газопостачання.
Як вбачається з матеріалів справи АТ «Одесагаз» 01.08.2019 року повідомило споживача про необхідність укладення договору на технічне обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж у житловому будинку до 01.09.2019 року та попередило, що не забезпечення власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем)) технічного обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж жилого будинку, АТ «Одесагаз» вимушене буде відключити будинок споживача від розподілу природного газу (а. с. 10).
Дана обставина не заперечувалася позивачем, який підтвердив, що повідомлення було вручено його дружині, оскільки він перебував на заробітках і повернувся додому 20.09.2019 року, але вважав, що він не порушив умови договору на газопостачання, укладеного з ПАТ «Одесагаз» у січні 2014 року, а сам лист-попередження вважав таким, що не заслуговує на увагу. Тим більше що ніякого проекту договору на технічне обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж, ПАТ «Одесагаз» до листа-попередження не додало.
Враховуючи встановлені у справі обставини та приймаючи до уваги вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що дії відповідача з припинення від системи газопостачання газової мережі будинку позивача, відповідали діючому законодавству.
Доводи апеляційної скарги, що відповідач не мав підстав для відключення будинку позивача, оскільки той не порушив умови договору укладеного з ПАТ «Одесагаз» у січні 2014 року, є неспроможними, оскільки в даному випадку оператор ГРМ повідомив споживача про зміни у законодавстві, відповідно до яких споживач, як власник, зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж та попередив про відключення від розподілу природного газу у разі невиконання споживачем вимог законодавства. Відповідно до п.2.3. Договору при вирішенні всіх питань, які не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. При цьому у відповідності до п.2.2. Договору обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.
Оскільки споживач був заздалегідь повідомлений ПАТ «Одесагаз» про забезпечення технічного обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж до 01.09.2019 року та попереджений про відключення від розподілу природного газу у разі невиконання споживачем вимог законодавства, але при цьому до часу фактичного припинення газпостачання 25.09.2019 року, жодних заходів щодо укладення договору технічного обслуговування внутрішньобудинкових газових мереж з суб`єктом, що має усі дозвільні документи на проведення робіт з технічного обслуговування, не здійснив, ПАТ «Одесагаз» мало підстави для припинення газопостачання.
Встановивши, що дії відповідача з припинення газопостачання позивача відповідали законодавству, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні вимог визнати дії відповідача неправомірними та такими, що нанесли йому матеріальну та моральну шкоду.
Відсутність підстав для задоволення вимог про визнати дії відповідача неправомірними та такими, що нанесли йому матеріальну та моральну шкоду унеможливлює задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2059 гривень 87 копійок та моральної шкоди в розмірі 35 000 гривень.
Крім того, суд першої інстанції слушно зазначив про ненадання позивачем належних і достатніх доказів на підтвердження заявлених сум матеріальної та моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17.05.2021 року.

Головуючий                                                        О.М. Таварткіладзе 

Судді:                                                                 С.О. Погорєлова

                                                                О.В. Князюк