Номер провадження: 33/813/234/21
Номер справи місцевого суду: 521/22124/20 
Головуючий у першій інстанції Передерко Д.П. 
Доповідач Кадегроб А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду – Кадегроб А.І., за участі секретарів судового засідання: Альбрехта І.С., Феленко В.В., Тьосової Я.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Чорнуцького В.П., представників Одеської митниці Держмитслужби: Пташинської А.О., Бурчо І.Й., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.01.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України,- 

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.01.2021 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Ізраїлю, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 20.06.2017,
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, з конфіскацією на користь держави предметів порушення митних правил – іноземної валюти у розмірі 4500 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні. 
Зокрема суддя районного суду встановив, що 11.10.2020 о 10.00 у оглядовому залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні діяльності митного поста «Одеса-аеропорт» Одеської митниці Держмитслужби, проходив митний контроль гр. Ізраїлю ОСОБА_1 , який прибув в Україну літаком «А321» б/н TC-JSE авіакомпанії «Турецькі авіалінії» рейсом № 465 сполученням «Стамбул-Одеса».
Формою проходження митного контролю гр. Ізраїлю ОСОБА_1 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного («зелений коридор»), тим самим заявивши про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження. 
Після перетину, зеленої лінії, що позначає закінчення «зеленого коридору», гр. Ізраїлю ОСОБА_1 заявив посадової особи митниці про наявність у нього валютних готівкових коштів відповів, що він має 10 000 доларів США. На прохання посадової особи митниці пред`явити наявні у нього валютні цінності гр. Ізраїлю ОСОБА_1 , надав готівку у розмірі 7 400 доларів США, 7 500 євро, яку він переміщував через митний кордон. Митну декларацію на ввезення валюти в еквіваленті понад 10 000 євро не надав.
Таким чином, гр. Ізраїлю ОСОБА_1 , порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки він формою проходження митного контролю обрав проходження через таку зону (коридор) та у нього під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту, що в сукупності перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому коридору».
На підставі вказаних обставин у відношенні гр. Ізраїлю ОСОБА_1 , було складено протокол про порушення митних правил № 1028/50000/20 заст. 471 МК України. 
Таким чином представник Одеської митниці Держмитслужби у суді подання підтримав, та вважав, що вина особи доведена повністю матеріалами справи, просив притягнути гр. Ізраїлю ОСОБА_1 , до відповідальності за ст. 471 МК України.
На дану постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржену постанову змінити в частині конфіскації вилучених коштів, та прийняти постанову, якою притягнути ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот гривень) на користь держави без конфіскації вилучених грошових коштів. Вилучені у ОСОБА_1 , для забезпечення стягнення штрафу, 1700 гривень звернути у державний бюджет України в рахунок слати штрафу, та вважати сплаченим.
Валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил № 1028/50000/20 від 11.10.2020 у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, повернути ОСОБА_1 , чи особі уповноваженій ним належним чином.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 471 МК України, не супроводжувалось умислом, а було пов`язане з необізнаністю останнього щодо правил перетину кордону України та необхідністю письмового декларування митному органу валютних коштів у сумі, що перевищує 10 000 євро. При цьому захисник зазначив, що його підзахисний під час перетину кордону ніколи до адміністративної відповідальності не притягався. Їхав до дружини з сином і ці кошти віз до своєї сім`ї. Кошти не приховував і при першій вимогі пред`явив їх працівнику прикордонної служби. 
Заслухавши суддю-доповідача; виступ особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника, які повністю підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити; думку представників митниці ДФС, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши вимоги та матеріали справи, суддя апеляційного суду приходить до таких висновків.
Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.
Згідно зі ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.
Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Частиною 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Постанова судді районного суду в частині визнання ОСОБА_1  винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, а також накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається. 
Як вбачається з матеріалів справи, стосовно ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол за ст. 471 МК України, яка передбачає відповідальність за порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю.
ОСОБА_1 в своїх поясненнях наполягав на тому, що він не мав наміру порушувати митні правила, пояснював, що переміщені кошти є його власними коштами та призначені для утримання дитини, яка проживає на території України.
Відповідно до п. 1 розділу 2 «Інструкції про переміщення готівки через митний кордон України», затвердженої постановою Національного Банку України від 27.05.2008 №148, фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за її межі готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 1000 євро, без письмового декларування митному органу.
Таким чином ОСОБА_1 протиправно перемістив через митний кордон України 4500 доларів США, які в нього були вилучені.
Суддя суду першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 471 МК України, в зв`язку з чим на нього було обґрунтовано накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в передбаченому законом розмірі.
Разом з цим, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову судді районного суду відносно ОСОБА_1 в частині конфіскації на користь держави предметів порушення митних правил – іноземної валюти у розмірі 4500 доларів США, вважаю, що вищезазначені вимоги закону при розгляді справи про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 суддею районного суду були дотримані не повністю.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно зі ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Аналогічна ситуація була розглянута ЄСПЛ 06.11.2008 у справі «Ісмаілов проти Російської Федерації». При цьому ЄСПЛ послався на такі обставини.
Згідно зі Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В даному випадку, майном ОСОБА_1 є грошова сума в доларах США, яка, на думку представника Одеської митниці Держмитслужби, підлягає конфіскації.
За таких обставин конфіскація є втручанням у право ОСОБА_1 на повагу до власності, і, відповідно, повинна бути застосована Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».
Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним.
Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.
Питання про те чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.
Об`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_1 правопорушення полягає у недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в «зеленому коридорі» тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України.
Статтею 471 МК України за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу і конфіскації незадекларованої валюти.
За таких обставин вимоги представника Одеської митниці Держмитслужби, щодо застосування конфіскації, ґрунтуються на законі, тому подібне втручання держави в право ОСОБА_1 на повагу до власності слід розглядати як обґрунтоване і таке, яке відповідає вимогам закону.
Що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання, Європейський Суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов`язок вживати заходи в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів.
Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь-яку особу, що перетинає кордони держави, попереджує прихований ввіз і вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне декларування грошових коштів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.
Таким чином, на думку апеляційного суду, застосування конфіскації в даному випадку відповідатиме загальним інтересам.
При цьому слід з`ясувати чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і фундаментальними правами особи і чи не буде в разі застосування конфіскації покладено на ОСОБА_1 індивідуальний надмірний тягар.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з діючим законодавством, ввезення готівкової іноземної валюти в Україну не є незаконним.
Крім того, обмеженою є лише сума (10000 євро), яка може бути ввезена без письмового декларування, а сума, яка може бути законно ввезена, чи вивезена через митний кордон, за умови письмового декларування, є необмеженою.
Єдине протиправне діяння, яке вчинив ОСОБА_1 полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.
ЄСПЛ зазначив, що для визнання втручання держави співрозмірним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, зокрема невиконанню вимог про декларування, а не тяжкості будь-якого іншого правопорушення (легалізації незаконних доходів, ухилення від сплати податків, тощо).
Шкода, яка могла бути заподіяна ОСОБА_1 державі, була незначна, оскільки ОСОБА_1 не ухилявся від сплати мита чи інших зборів і не заподіяв іншої майнової шкоди державі.
Якби грошові кошти, які перевозив ОСОБА_1 не були виявлені, українська влада лише не отримала б інформацію про те, що ці грошові кошти були ввезені в Україну. Таким чином конфіскація в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою, оскільки державі не було завдано ніяких збитків в результаті недекларування переміщених грошових коштів.
Крім того, апеляційному суду не доведено, що одного такого адміністративного стягнення, як штраф, не достатньо для досягнення стримуючого і карного впливу, а також для запобігання у подальшому порушення ОСОБА_1 вимог декларування.
За таких обставин, враховуючи практику ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до висновку про те, що застосування конфіскації, в якості додаткового адміністративного стягнення, в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», тобто, є неспіврозмірним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар».
Крім того, враховуючи положення ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993, які передбачають, що міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов до невірного висновку про застосування до ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у виді конфіскації незадекларованих коштів у іноземній валюті, в сумі 4500 доларів США, в зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню, а оскаржена постанова – зміні. 
Керуючись ч. 5 ст. 529 МК України, ст. ст. 289, 293, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.01.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, – змінити в частині призначеного адміністративного стягнення, та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, без застосування конфіскації на користь держави предметів порушення митних правил, а саме іноземної валюти у розмірі 4500 доларів США, конфісковане майно повернути ОСОБА_1 .
В іншій частині постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                          А.І. Кадегроб