Ухвала
 
09 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 236/3930/20
провадження № 61-8645ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на отримання аліментів та припинення стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права на отримання аліментів та припинення стягнення аліментів, посилаючись на те, що згідно рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 вересня 2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку та доходів щомісячно, починаючи з 16 червня 2009 року до зміни матеріального становища. 
26 вересня 2019 року Дружківським міським судом Донецької області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. 
З 20 грудня 2019 року позивачу встановлена безстроково перша група інвалідності із загального захворювання, він потребує постійного стороннього догляду, йому рекомендовано використовувати слуховий апарат, нагляд у невролога, окуліста, кардіолога, санаторно-курортне лікування, вказане підтверджується довідкою до акту МСЕК № 054911. 
Позивач має безліч хронічних захворювань, що підтверджується медичними документами. У зв`язку із захворюваннями, позивач потребує постійного лікування як медичного так і санаторно-курортного, постійного стороннього догляду. 
19 червня 2020 року позивач уклав шлюб із ОСОБА_3 . Відповідачка                ОСОБА_1 не є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком у розмірі, який забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом, не є інвалідом, тобто на цей час не має права на утримання в розумінні положень статей 75 та 90 СК України. 
Крім того, після прийняття рішення суду про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки у розмірі 1/4 частини з усіх його доходів, змінився його матеріальний та сімейний стан. Так, позивач одружився та повинен утримувати свою нову дружину. У позивача погіршився стан його здоров`я: він отримав першу групу інвалідності, часто хворіє, має безліч основних та супутніх діагнозів, які потребують постійного лікування та санаторно-курортного лікування, на що необхідно витрачати більше 70 % від доходу позивача - його пенсії. 
Просив суд припинити право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на отримання аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини доходу від                            ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що були стягнуті рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 вересня 2009 року у справі № 2-955-09; припинити стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини його доходу, що були стягнуті рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 вересня                  2009 року; судові витрати стягнути з відповідача.
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 лютого                    2021 року у задоволенні позову - відмовлено.
Постановою Донецького апеляційного суду від 20 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено.
Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 лютого 2021 року скасовано.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на отримання аліментів та припинення стягнення аліментів задоволено.
Припинено право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на аліменти, що стягнуті рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області                             від 30 вересня 2009 року у справі № 2-955-09, від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу.
19 травня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою постанову Донецького апеляційного суду               від 20 квітня 2021 року у вказаній вище справі, в якій просила скасувати оскаржувану постанову, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).  
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом                      на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної                                 скарги) - 2 270 грн. 
Предметом спору в цій справі є припинення права на отримання аліментів та припинення стягнення аліментів.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. 
Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню: якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.   
Зазначення у скарзі загальної вказівки на те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу без належного обґрунтування недостатньо для висновку про наявність підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Непогодження заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення для заявника, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи                від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на отримання аліментів та припинення стягнення аліментів відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    А. І. Грушицький