Головуючий суду 1 інстанції - Максименко О.Ю. 
Доповідач -Коновалова В.А.

Справа № 409/1814/19
Провадження № 22-ц/810/281/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                            ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2021 року                                                         м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання: Вовчанської С.В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 січня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Максименко О.Ю. в смт. Білокуракине Луганської області,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»  до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 05 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06006-035/06Р, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20000 доларів США для споживчих цілей.
31 травня 2017 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 , договором іпотеки б/н від 05 червня 2006 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 , договором поруки № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 , перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 
Відповідно до умов кредитного договору № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року, кредит надається позичальнику з 05 червня 2006 року до 05 червня 2023 року, зі сплатою 12 відсотків річних, а останній зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця, до 10 числа наступного місяця рівними частинами у розмірі 99 доларів США.
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте всупереч умов вказаного договору відповідачі не здійснюють своєчасні платежі у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам, у зв`язку з чим за відповідачами утворилася заборгованість у сумі 228558,27 грн, яка складається з: 158505,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, 70053,11 грн - заборгованість по процентам. 
Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року у розмірі 228558,27 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 10 липня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»  до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Суд стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»  заборгованість за кредитним договором № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року у розмірі 228558,27 грн, з яких: 158505,16 грн - заборгованість за кредитом; 70053,11 грн - заборгованість за відсотками. Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 01 грудня 2020 року заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 10 липня 2020 року скасовано.
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 січня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»  до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Суд стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»  заборгованість за кредитним договором № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року у розмірі 152291,62 грн, з яких: 139401,39 грн - заборгованість за кредитом; 12890,23 грн - заборгованість за відсотками. Вирішено питання про судові витрати.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками розпочався 28 серпня 2014 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою 09 серпня 2019 року з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 27 липня 2014 року по 09 серпня 2016 року, тобто поза межами позовної давності. Відповідачі взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року належним чином не виконали, у зв`язку чим утворилась заборгованість в межах строку позовної давності в сумі 152291,62 грн, з яких: 139401,39 грн - заборгованість за кредитом, 12890,23 грн - заборгованість за відсотками, яка підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до якого перейшло право вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №1 від 31 травня 2017 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, неправильність визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 вказує на те, що пунктом 1.2 кредитного договору № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року визначено термін на який надається кредит, а саме з 05 червня 2006 року до 05 червня 2023 року. У пункті 9.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою процентів за користування кредитом строк кредитування припиняється достроково та пунктом 9.3 кредитного договору передбачено, що у разі настання подій, зазначених у п. 9.1 договору, банк направляє письмове повідомлення про припинення строку користування кредитом. Скаржник вважає, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, оскільки у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань. У разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не дає банку права звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту. 
Отже, вказаним договором сторони погодили питання дострокового повернення кредиту – зміну строку виконання основного зобов`язання. 
Відповідач зазначає, що на підставі п. 9.1 кредитного договору строк користування кредитом припинився достроково, оскільки останній платіж за кредитним договором № 06006-035/06Р було внесено в червні 2014 року, у зв`язку з чим право вимоги у позивача виникло у серпні 2014 року і саме з цього періоду почався перебіг строку позовної давності, який закінчився у серпні 2017 року. ОСОБА_1 вважає необґрунтованими задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки вони були нараховані позивачем після закінчення строку кредитування та таке право кредитодавця припинилося після зміни строку виконання зобов`язань на підставі п. 9.1 кредитного договору. 

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 26 березня 2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_2 роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» отримало копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційну скаргу 03 квітня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 28).
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зазначило, що 27 травня 2014 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року, де п. 9.1 містить наступні умови: «Банк має право достроково припинити строк користування кредитом та вимагати погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі, включаючи сплату суми боргу за кредитом, що залишилася, належних процентів, пені та штрафних санкцій, та відшкодування завданих банку збитків у разі настання будь-якої з подій, визначених в п.п.9.1.1-9.1.12 цього договору, які сторони домовилися вважати суттєвим порушенням умов цього договору», тобто банк має право на дострокове стягнення, та в зазначеному пункті договору взагалі відсутня фраза про дострокове припинення кредитного договору. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного правового висновку при ухваленні рішення, застосувавши позовну давність до кожного окремого платежу.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 січня 2021 року без змін.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялися про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», так і шляхом направлення судових повісток за адресами фактичного місця проживання відповідачів як внутрішньо переміщених осіб .
ОСОБА_1 надав заву про розгляд справи за без його участі.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками розпочався 28 серпня 2014 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою 09 серпня 2019 року з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 27 липня 2014 року по 09 серпня 2016 року, тобто поза межами позовної давності. Відповідачі взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року належним чином не виконали, у зв`язку чим утворилась заборгованість в межах строку позовної давності в сумі 152291,62 грн, з яких: 139401,39 грн - заборгованість за кредитом, 12890,23 грн - заборгованість за відсотками, яка підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до якого перейшло право вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №1 від 31 травня 2017 року.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 05 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком "ПРАВЕКС-БАНК", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК", та ОСОБА_1 укладено  кредитний договір № 06006-035/06Р, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20000 доларів США для придбання квартири, строком з 05 червня 2006 року до 05 червня 2023 року зі сплатою 12 % річних.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором № № 06006-035/06Р виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит.
Згідно пункту 4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 99 доларів США щомісячно, до «10» числа наступного місяця.
Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами на протязі календарного місяця) в строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаного в п. 1.2 даного договору. 
Отже умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.
Зазначені обставини свідчать про те, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на підставі договору.
       27 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК" та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року, яким змінено валюту зобов`язання, відсоткову ставку за користування кредитом, графік погашення кредиту та договір викладеній в новій редакції. 
В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №06006-035/06Р між акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 05 червня 2006 року, відповідно до якого поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 05 червня 2023 року, відшкодування збитків та іншої заборгованості.
Пунктом 4.1. договору поруки визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 05 червня 2026 року.
27 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК" та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору поруки № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року, яким змінено валюту зобов`язання, відсоткову ставку за користування кредитом, графік погашення кредиту, розділ тертій «Третейське застереження» викладено у новій редакції. 
       31 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та Публічним акціонерним товариством комерційним банк "ПРАВЕКС-БАНК" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 1, відповідно до якого до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" перейшло право грошової вимоги за кредитним договором 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року, укладеним між АКБ "ПРАВЕКС-БАНК" та ОСОБА_1 та за договором поруки 06006-035/06Р від 05.06.2006 року, укладеним між АКБ "ПРАВЕКС-БАНК" та  ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що до липня 2014 року відповідач здійснював погашення по кредиту та по процентам. З позовом банк звернувся до суду 09 серпня 2019 року, отже, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом за період з 27 липня 2014 року по 09 серпня 2016 року позивач звернувся поза межами строку позовної давності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір правильно встановив, що з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом за період з 27 липня 2014 року по 09 серпня 2016 року позивач звернувся поза межами строку позовної давності, тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що на підставі п. 9.1 кредитного договору строк користування кредитом припинився достроково, оскільки останній платіж за кредитним договором № 06006-035/06Р здійснено в червні 2014 року, у зв`язку з чим, право вимоги у позивача виникло у серпні 2014 року і саме з цього періоду почався перебіг строку позовної давності, який закінчився у серпні 2017 року та позивачем безпідставно нараховані відсотки після закінчення строку кредитування є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 9.1 розділу 9 «Вимога дострокового погашення заборгованості за кредитом» договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року банк має право достроково припинити строк кредитування кредитом та вимагати погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі, включаючи сплату суми боргу за кредитом, що залишилася, належних процентів, пені та штрафних санкцій, та відшкодування завданих банку збитків у разі настання будь-якої з подій, визначених у п.п.9.1.1-9.1.12 цього договору, які сторони домовилися вважати суттєвим порушенням умов цього договору, а саме: 9.1.1. у разі затримання позичальником платежів, які встановлені п.п. 4.4 і 4.5 даного договору, на три календарні місяці.
Пунктом 4.4 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення грошових коштів вказаних в колонці «Погашення основної суми кредиту» Додатку 1 до даного договору щомісяця у строк до 27 числа наступного місяця включно на свій поточний рахунок.
Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом процентного періоду, яким вважається період з 27 числа переднього місяця по 26 число поточного календарного місця) 27 числа кожного наступного місяця, а також на момент припинення строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.2 даного договору шляхом внесення суми грошових коштів на поточний рахунок позичальника (п. 4.5 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору).
Згідно пункту 9.3 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору у разі настання подій, зазначених у пункті 9.1 даного договору банк направляє письмове повідомлення за адресою місця проживання позичальника, яка була вказана позичальником при отриманні кредиту або змінена згідно з п. 6.1.4 даного договору.
Зі змісту пункту 9.3 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору вбачається, що сторони в договорі врегулювали питання дострокового повернення кредиту і безумовною підставою для дострокової вимоги і зміни строку виконання основного зобов`язання є як виникнення у позичальника прострочення з погашення кредиту на три календарні місяці, так і направлення банком письмового повідомлення позичальнику про дострокове погашення заборгованості за кредитом.
Отже, умовами кредитного договору передбачено право банку достроково припинити строк кредитування та вимагати дострокового повернення кредиту за умови наявності у позичальника простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше ніж на три місяці та направлення письмової вимоги позичальнику.
Таким чином, посилання скаржника на те, що пунктом 9.1 кредитного договору безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення заборгованості не відповідає положенням укладеного між сторонами договору.
Матеріали справи не містять доказів направлення письмового повідомлення (вимоги) позичальнику як передбачено п. 9.3 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору.
Щодо вимог позивача про стягнення строкової заборгованості за тілом кредиту, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
За умовами кредитного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кошти на придбання квартири, отже кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника. 
Відповідно до п. 9.1 розділу 9 «Вимога дострокового погашення заборгованості за кредитом» договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 06006-035/06Р від 05 червня 2006 року банк має право достроково припинити строк кредитування кредитом та вимагати погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі, включаючи сплату суми боргу за кредитом, що залишилася, належних процентів, пені та штрафних санкцій, та відшкодування завданих банку збитків у разі настання будь-якої з подій, визначених у п.п.9.1.1-9.1.12 цього договору, які сторони домовилися вважати суттєвим порушенням умов цього договору, а саме: 9.1.1. у разі затримання позичальником платежів, які встановлені п.п. 4.4 і 4.5 даного договору, на три календарні місяці.
Згідно пункту 9.3 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору у разі настання подій, зазначених у пункті 9.1 даного договору банк направляє письмове повідомлення за адресою місця проживання позичальника, яка була вказана позичальником при отриманні кредиту або змінена згідно з п. 6.1.4 даного договору.
Отже умовами кредитного договору передбачено право банку достроково припинити строк кредитування та вимагати дострокового повернення кредиту за умови наявності у позичальника простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше ніж на три місяці та направлення письмової вимоги.
В матеріалах справи містяться вимога позивача до позичальника ОСОБА_1 від 09 червня 2017 року про погашення всієї суми по кредитному договору. 
Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт направлення позивачем позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту за кредитним договором, у порядку та на умовах передбачених договором. 
В  постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10 червня 2017 року, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Враховуючи, що умовами кредитного договору із змінами та доповненнями від 05 червня 2006 року передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів, проте банком не дотримано передбачені договором умови та положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», тому відсутні підстави для задоволення позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів з відповідачів за кредитним договором.
Однак суд першої інстанції не врахував зазначені вище положення закону та дійшов помилкового висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів строкової заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.
Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем та графіку погашення заборгованості за кредитом, який є невід`ємною частиною кредитного договору строкова кредитна заборгованість за тілом кредиту станом на час розгляду справи в суді першої інстанції становить 698820,68 грн. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з боржника та поручителя строкової кредитної заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню.
Відповідач ОСОБА_1 , який є основним позичальником за кредитним договором, оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції про стягнення кредитної заборгованості в цілому.
Ураховуючи, що відповідальність позичальника та поручителя є взаємопов`язаною і впливає на обсяг прав і обов`язків учасників цього зобов`язання, відповідальність за невиконання якого є солідарною, порука є забезпечувальним зобов`язанням та похідною від основного зобов`язання (кредитного договору), безпосередньо залежить від нього і сама по собі не існує, отже поручитель  ОСОБА_2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому колегія суддів вважає, що солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є солідарним боржником та відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 69518,71 грн, за період з 09 серпня 2016 року по 20 січня 2021 року (на день постановлення судом першої інстанції рішення).

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід змінити, зменшивши суму стягнуту солідарно з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», (з 152291 (сто п`ятдесят дві тисяч двісті дев`яносто одна) грн 62 коп. до 82408,94 (вісімдесят дві тисячі чотириста вісім) грн 94 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 69518,71 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12890,23 грн. 

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 3428,37 грн, що підвтерджується платіжним дорученням від 22 серпня 2019 року.
Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підлягають частковому задоволенню, то з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 627 грн 80 коп. з кожного.
Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3426,54 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.9,т.3).
У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1572,35 грн.
Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1  підлягає стягненню судовий збірв сумі 944 грн 55 коп. (1572,35 грн – 627,80 грн).
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 січня 2021 рокузмінити, зменшивши суму стягнуту солідарно з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», (код ЄДРПОУ 38750239) з 152291 (сто п`ятдесят дві тисяч двісті дев`яносто одна) грн 62 коп. до 82408,94 (вісімдесят дві тисячі чотириста вісім) грн 94 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 69518,71 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 12890,23 грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 20 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судового збору скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір в сумі 627 грн 80 коп. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 944 грн 55 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.

Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова
Судді М.В. Назарова 

                                                                О.Ю. Карташов