ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9517/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  10 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                     Оксененка О.М.,
суддів:                                                           Лічевецького І.О.,
                                                                Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель», в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів у розмірі 200000 грн. за договором банківського вкладу «Ощадний» від 01.12.2008 №Т-16124 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Даніель» та до Реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплати за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів у розмірі 200000,00 грн. за договором банківського вкладу «Ощадний» від 01.12.2008 №Т-16124 в ПАТ «КБ «Даніель» та до Реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплати за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачу гарантовану суму вкладу у розмірі 200000,00 грн. як вкладнику ПАТ «КБ «Даніель» за договором банківського вкладу «Ощадний» від 01.12.2008 №Т-16124.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем, в порушення норм чинного законодавства, безпідставно не включено позивача до переліку вкладників і на його підставі до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Даніель» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель» щодо невключення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів у розмірі 200000 грн. за договором банківського вкладу «Ощадний» від 01.12.2008 №Т-16124 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Даніель» та до Реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплати за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель» включити ОСОБА_1  до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів у розмірі 200000 грн. за договором банківського вкладу «Ощадний» від 01.12.2008 №Т-16124 в ПАТ «КБ «Даніель» та до Реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплати за рахунок ФГВФО.
Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити на користь ОСОБА_1 гарантовану суму вкладу у розмірі 200000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) як вкладнику публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» за договором банківського вкладу «Ощадний» від 01.12.2008 №Т-16124.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі.
В обґрунтування апеляційної зазначає, що 14 травня 2019 року було внесено запис про припинення такої юридичної особи як Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Даніель», відтак ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк - ліквідованим.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що у зв`язку з ліквідацією вказаного банку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив про завершення виплати гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру запису про ліквідацію банку як юридичної особи.
З огляду на вказане, апелянт просить закрити провадження у справі, враховуючи, що на момент запровадження тимчасової адміністрації на рахунках позивача не обліковувались кошти, на які поширюється гарантоване відшкодування.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який несе відповідальність за дії уповноваженої осмоби Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.
На думку позивача, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб фактично здійснює виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами, а також перевіряє перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів, та затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат.
Відтак, даний спір після завершення ліквідації ПАТ «КБ Даніель» є актуальним.
Окрім того, у відзиві позивач просить здійснювати розгляд справи за його участю у відкритому судовому засіданні, втім у задоволенні такого клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.
У відповідності до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Враховуючи, що позивачем пред`явлено вимоги, які у відповідності до частини шостої статті 12 КАС України належать до справ незначної складності, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2020 дану справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження. 
При цьому, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
З урахуванням предмету спору та тієї обставини, що відповідно до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України сторони не позбавлені права подати будь-які письмові пояснення та докази в підтвердження власної позиції, враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), з огляду на положення п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Даніель» укладено договір банківського вкладу «Ощадний» від 01.12.2008 № Т-16124 на суму 120000 дол. США строком до 01.12.2010.
Відповідно до платіжного доручення від 01.12.2008, копія якого наявна в матеріалах справи, позивачем внесено кошти на депозитний рахунок в сумі 120000 дол. США, еквівалент 825324,00 грн.
Разом з тим, Національним банком України 15.04.2014 прийнято постанову №217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Даніель».
У свою чергу, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.04.2014 прийнято рішення №29 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Комерційний Банк «Даніель» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» Ожго Є.В.
Крім того, на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що у період з 17.01.2014 по 16.04.2014, вкладники ПАТ «КБ «Даніель» можуть отримати свої кошти за договорами банківського вкладу (депозиту), строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку. Виплати за зазначеними договорами здійснюватимуться в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, але не більше 200 тисяч гривень.
Як наслідок, 28.03.2014 позивачем подано до ПАТ «КБ «Даніель» та до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель» заяву про виплату суми вкладу за договором від 01.12.2008 №Т-16124.
Листом від 14.04.2014 №1-04-2096 ПАТ «КБ «Даніель» повідомлено про відсутність заборгованості перед позивачем за вкладом від 01.12.2008 № Т-16124.
Крім того, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель» повідомлено, що позивача не включено до списку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідачів та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачами не надано належного доказу, який би свідчив про поважність причин не включення позивача до Переліку вкладників ПАТ «КБ «Даніель», які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а позивач є вкладником у розумінні приписів   статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад розміщено на рахунку в ПАТ «КБ «Даніель» до запровадження тимчасової адміністрації, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).
Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Згідно з частиною першою ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI), Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.
Згідно з положеннями статті 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Частиною першою статті 28 Закону №4452-VI встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).
Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.
Наведені правові норми кореспондуються із приписами Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, пунктами 2-7 та 9 Розділу ІІІ якого передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 8 до цього Положення, що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2008 на рахунок депозитний позивача №26352306201 зараховано 120000 доларів США з призначенням платежу - внесок коштів на вкладний рахунок, договір банківського вкладу від 01.12.2008 № Т-16124. 
Починаючи з 17.12.2008 по 27.01.2011 з рахунку ОСОБА_1 проведено списання коштів, платник - позивач, отримувач - ПАТ «КБ «Даніель» із призначенням платежу - часткове повернення коштів по договору банківського вкладу від 01.12.2008 №Т-16124.
З огляду на вказане, позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад розміщено на рахунку в ПАТ «КБ «Даніель» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому останній підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».   
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14 травня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №10701110023036803 про припинення державної реєстрації ПАТ «КБ «Даніель» як юридичної особи.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону №4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів, бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.
За визначенням пункту 17 частини першої статті 2 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Частиною другою статті 37 Закону №4452-VI визначено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 37 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.
Уповноважена особа Фонду має право: 1) призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов`язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; 2) здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.
На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку; 3) звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду.
Тобто, Фонд безпосередньо, або уповноважена особа Фонду, у разі делегування їй повноважень після запровадження тимчасової адміністрації в банку, фактично набуває всіх повноважень органів управління та контролю банку та діє, в тому числі, як представник останнього, зокрема в договірних правовідносинах з клієнтами банку.
Разом з тим, за визначенням частин першої та другої статті 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.
З огляду на викладене, юрисдикція спору, однією зі сторін якого є Фонд, визначається з огляду на зміст правовідносин та функції Фонду або його уповноваженої особи.
Відповідно до правових положень частин третьої та четвертої статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
У день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.
Згідно із частинами третьою та четвертою статті 53 цього Закону (у редакції Закону України від 13 травня 2020 року № 590-IX, який набрав чинності 23 травня 2020 року) ліквідаційна процедура банку вважається завершеною з моменту затвердження ліквідаційного балансу, а банк ліквідованим - з моменту внесення запису про припинення банку до ЄДР.
У день внесення запису до ЄДР Фонд надсилає НБУ звіт про виконання ліквідаційної процедури та ліквідаційний баланс.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №4452-VI Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.
Зважаючи на те, що ПАТ «КБ «Даніель» ліквідовано як юридичну особу, тому повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припинені з 14 травня 2019 року, згідно положень статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У свою чергу, граничні строки виплати гарантованих коштів обмежуються днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.
При цьому, позивач за захистом своїх порушених прав до адміністративного суду звернувся лише у квітні 2020 року.
Відповідно, в межах спірних правовідносин, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не здійснює публічно-владні управлінські функції, визначені спеціальним законом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Оскільки уповноважена особа Фонду виконувала функції керівника банку ПАТ «Комерційний Банк «Даніель», відтак з припиненням неплатоспроможного банку фактично припинилися і повноваження уповноваженої особи.
Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.05.2021 у справі №200/3647/20-а та у справі №200/14379/19-а від 29.04.2021, на яку посилається позивач, згідно позиції яких до припинення банку відповідач мав близько п`яти років для виконання зобов`язань перед позивачем щодо виплати йому відшкодування коштів за вкладом, однак зобов`язання не виконав.     
Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша   статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.
Разом з тим, вказана позиція Верховного Суду не є релеватною до спірних правовідносин, так як на відміну від вказаних справ №200/3647/20-а та №200/14379/19-а, статус позивача як вкладника до моменту припинення неплатоспроможного банку не був встановлений, та предметом у даній справі є з`ясування саме питання статусу позивача як вкладника та обов`язку Фонду гарантування вкладів позивачів включити позивача до відповідного реєстру, а не вирішення питання щодо невиплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом (депозитом), з огляду на набрання законної сили відповідного рішення суду.
Відповідно, Фонд у силу вимог статті 26 Закону №4452-VI завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи, що свідчить про відсутність підстав на даний час для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії -  відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук