Постанова                            
Іменем України
 
02 червня 2021 року                     
м. Київ
 
справа № 545/664/20
провадження № 61-19554св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю. 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
(м. Суми),
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25 червня 2020 року в складі судді Потетія А. Г. та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 грудня 2020 рокув складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Бутенко С. Б., Прядкіної О. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог, рішень суду першої та апеляційної інстанції
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу
Бондар І. М., Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання.
Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 
09 жовтня 2018 року № 1556 вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно - домоволодіння, що заходиться за адресою  АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, посвідченого 27 грудня 2006 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Гальонкіною О. В. за реєстровим № 2609, з метою забезпечення погашення заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2006 року у загальному розмірі 3 859 197,45 грн.
Заочним рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 
25 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 09 жовтня
2018 року № 1556, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно на підставі договору іпотеки. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь 
 ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис нотаріуса здійснено із порушенням норм чинного законодавства, а тому він не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції керувався тим, що позивач в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката надав договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат адвоката, акт виконаних робіт на загальну суму 14 000,00 грн, у зв`язку
з чим ця сума підлягає стягненню з відповідача.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи містять достатні докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, реальність таких витрат та співмірність виконаної адвокатом роботи. При виборі 
і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі 
№ 826/1216/16 та постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі 
№ 379/1418/18.
Аргументи учасників справи
У грудні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у такому стягненні.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав суду доказів, що він сплатив послуги самозайнятої особи - адвоката за договором про надання правничої допомоги, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не довів, що він поніс документально підтвердженні витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 14 000,00 грн, які відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Наявний у матеріалах справи акт виконаних робіт від 13 березня 2020 року не є належним доказом реальної сплати позивачем 14 000 грн. У пункті 4 вказаного акту сторони узгодили, що документом, який підтверджує розрахунок клієнта з адвокатом є квитанція, що виписується адвокатом негайно після отримання коштів, однак такої квитанції матеріали справи не містять. Окрім того, не є належним доказом напис на акті про отримання коштів адвокатом. 
Крім того, позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, міг скористатися правом на безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до положень Закону України «Про безоплатну правову допомогу», а не сплачувати за адвокатські послуги 14 000,00 грн, які потім просити суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк».
Витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 14 000,00 грн не відповідають статті 137 ЦПК України, зокрема, вказаний в акті приймання-передавання наданих послуг хронологічний час та ціна є явно неспівмірний для адвоката, який займається адвокатською діяльністю понад 8 років та готує позов у справі незначної складності по немайновому спору про визначення виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та з огляду на наявність преюдиційних рішень судів в рамках справи № 2-1326/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Про невідповідність витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 14 000 грн з вимогами про співмірність таких витрат свідчить те, що адвокат жодного разу не з`явився до суду для участі в судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи. Окрім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката.  
Зміст касаційної скарги АТ КБ «Приватбанк» свідчить, що рішення судів першої та апеляційної інстанції оскаржується в частині стягнення витрат на правову допомогу, тому в іншій частині справа в касаційному порядку не переглядається.  
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України (суди порушили норми процесуального права та застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від
19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, від 02 жовтня 2019 року у справі 
№ 211/3113/16-ц).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що між ОСОБА_1 та адвокатом Коломієць Є. Є. укладено договір № 1 про надання правової допомоги від 10 березня 2020 року.
У додатку № 1 до цього договору адвокатом та клієнтом погоджено розмір погодинної оплати праці адвоката залежно від типу наданої послуги.
Відповідно до акта приймання-передачі правових послуг від 13 березня
2020 року адвокатом Коломієць Є. Є. було надано ОСОБА_1 правові послуги, зокрема ознайомлення з письмовими доказами, написання позовної заяви та підготовка до її подання в суд, представництво в суді першої інстанції. 
Акт приймання-передачі містить детальний опис робіт, витраченого часу на виконання таких робіт, розрахунок вартості таких робіт, а також визначено, що клієнтом здійснено оплату цих робіт у повному обсязі.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п?ята, шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».
У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 02 жовтня 2019 року у справі 
№ 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) вказано, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, 
є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг».
У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат.
Суд апеляційної інстанції встановив, що в акті приймання-передачі правових послуг від 13 березня 2020 року, складеним адвокатом Коломієць Є. Є. та 
ОСОБА_1 , визначено, що клієнтом здійснено оплату цих робіт у повному обсязі.
Встановивши, що витрати на професійну правничу допомогу здійснені 
 ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для розподілу таких витрат.
Разом з тим, відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи 
і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), на яку послався суд апеляційної інстанції, вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Представник відповідача, оскаржуючи заочне рішення суду першої інстанції 
в частині стягнення витрат на правову допомогу, зокрема посилався на відсутність документального підтвердження витрат на оплату послуг адвоката 
в частині витрат на представництво в суді першої інстанції у розмірі 4 500,00 грн згідно акту приймання-передачі правових послуг від 13 березня 2020 року, складеним адвокатом Коломієць Є. Є. та ОСОБА_3  (а. с. 98), оскільки у суді першої інстанції справу розглянуто без участі сторін у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі (а. с. 60, 73, 81, 86, 105, 112, 150); розгляд цієї справи судом першої інстанції відбувся в заочному порядку (а. с. 151-157).
Апеляційний суд не перевірив та не надав оцінки зазначеним доводам представник відповідача.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в частині задоволення заяви  ОСОБА_1 про стягнення 
з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»витрати на професійну правничу допомогу скасувати.
Передати справу № 545/664/20в частині вирішення заяви  ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати на професійну правничу допомогу на новий розгляддо суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  В. І. Крат 
 
Судді:                                                                            Н. О. Антоненко
 
                                                                                     І. О. Дундар
 
                                                                                     Є. В. Краснощоков
 
М. Ю. Тітов