Постанова
Іменем  України 
 
18 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 705/710/15-ц
провадження № 61-4446св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Жданової В. С.,                Зайцева А. Ю.,                     
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - Уманський районний відділ державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області,
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Новікова О. М., Фетісової Т. Л.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання дій Уманського районного відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (далі - Уманський РВ ДВС Уманського МРУЮ Черкаської області) та постанови про арешт майна боржника протиправними та скасування постанови.
 
Скаргу мотивовано тим, що 02 серпня 2012 року на виконання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2012 року видано виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 161 921,90 грн. 
 
Вважає, що постанова державного виконавця Уманського РВ ДВС від 27 січня 2015 про відкриття виконавчого провадження № 33702687 та винесення постанови про арешт майна боржника є протиправними.
 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати дії Уманського РВ ДВС Уманського МРУЮ Черкаської області та постанову про арешт майна боржника протиправними та скасувати постанову державного виконавця.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від                                   20 листопада 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржувана постанова державного виконавця була винесена в межах його повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2020 року у цій справі визнано неподаною та повернуто скаржнику.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником у встановлений судом строк вимоги ухвали суду про виправлення недоліків апеляційної скарги не виконано, судовий збір за подання апеляційної скарги не сплачено, а тому скарга вважається не поданою та повертається заявнику.

Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи. 
 
13 квітня 2021 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області                                                 від    20 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні скарги  ОСОБА_1 про визнання дій Уманського РВ ДВС Уманського МРУЮ Черкаської області та постанови про арешт майна боржника протиправними та скасування постанови.
 
Не погодившись з цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на неї.
 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків - до 09 лютого 2021 року, але не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали, а саме - для сплати судового збору в розмірі 420,40 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.
 
29 січня 2021 року копія ухвали Черкаського апеляційного суду від 26 січня 2021 року отримана ОСОБА_1 .
 
Оскільки вимоги ухвали Черкаського апеляційного суду від 26 січня 2021 року щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду ОСОБА_1 у встановлений судом строк виконані не були, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2020 року у цій справі визнано неподаною та повернуто скаржнику.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
У відповідності до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України заявником до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову.
Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
Частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI визначено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
 
Перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині другій статті 3 Закону № 3674-VI.
 
Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначені ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг юридичною, фізичною-особою підприємцем та фізичною особами на ухвалу суду.
 
Положення зазначеної норми застосовуються при поданні апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання таких заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.
 
Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року (справа № 915/955/15).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Таким чином, якщо за подання скарги на дії державного виконавця до суду першої інстанції законом не встановлено для заявника обов`язок сплачувати судовий збір, то в разі оскарження заінтересованою особою постановленого судом першої інстанції судового рішення за результатами розгляду зазначеної скарги судовий збір справляється на загальних підставах, встановлених у підпункті 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Встановлено, що  ОСОБА_1 до апеляційної скарги на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2020 року, що постановлена за результатами розгляду скарги на дії органів ДВС, не додав документ про сплату судового збору або докази звільнення його від сплати цього платежу.
Через наявність таких обставин відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України суддя постановив ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, згідно з якою заявник мав подати документ про сплату судового збору або докази звільнення його від сплати цього платежу.
ОСОБА_1 вимог вказаного судового рішення не виконав.
Наведені обставини дозволяють зробити висновок, що заявник у встановлений строк не усунув недоліків апеляційної скарги, про які був обізнаний з ухвали про залишення позову без руху від 26 січня 2021 року, а процесуальним наслідком такої бездіяльності є повернення апеляційної скарги.
При таких обставинах доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та їм дана належна оцінка.
При цьому слід зауважити, що повернення апеляційної скарги через те, що заявник не виконав вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху та не усунув недоліків такої скарги, хоча і обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ особи до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення апеляційної скарги забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з заявником, який не виконав вимог чинної ухвали.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року при розгляді справи № 9901/258/20 ( провадження № 11-331заі20).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Є. В. Коротенко
 
В. С. Жданова
 
А. Ю. Зайцев