Справа № 127/10360/20
Провадження № 22-з/801/77/21
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції 
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року	Справа № 127/10360/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Сопруна В.В., Сопруна В.В.
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця заяву представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» - адвоката Івченко Наталії Володимирівни про постановлення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» про скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій, 
ВСТАНОВИВ: 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2021 року змінено в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2021 року залишено без змін.
27 травня 2021 року представник Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» - адвокат Івченко Н. В. подала заяву про постановлення додаткового рішення.
Вказана заява мотивована тим, що при постановленні рішення Вінницьким апеляційним судом не було розглянуто питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, а відтак у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України заявник просить постановити додаткове рішення у справі №127/10360/20, яким стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн.
07 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав заперечення на заяву про ухвалення додаткової рішення в якому просить дану заяву залишити без задоволення. Витрати на оплату правничої допомоги в повному обсязі покласти на відповідача.
В судове засідання учасники справи не з`явились, від кожного з них на адресу суду було надіслано клопотання про розгляд справи у їх відсутність.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вважає, що заява про постановлення додаткового судового рішення підлягає до задоволення частково, з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, заява представника Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» адвокатом Івченко Н.В. про постановлення додаткового рішення подана у визначений законом строк.
Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права
Суд апеляційної інстанції враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Представником Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» на підтвердження понесених витрат було надано Акт прийому-передачі від 25 травня 2021 року про наданих послуг № 1 по Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 179-Г від 11 травня 2021 року, в якому зазначено, що відповідно п. 4.1 клієнт сплачує гонорар за професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 2000грн протягом трьох банківських днів з дня підписання Акту здачі-приймання наданої професійної правничої (правової) допомоги.
Також представником відповідача надано квитанцію від 25 травня 2021 на суму 2 000 грн.
Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.
09 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та навів відповідні доводи на спростування їх розміру.
Дослідивши доводи заяви та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Так, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, оскільки вартість наданих адвокатом послуг, зокрема, таких як: підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу; підготовка клопотання про проведення судового засідання по справі в режимі відеоконференції та направлення клопотання, підготовлення заяви про надання інформації щодо результатів розгляду клопотання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції , представлення інтересів відповідача в судовому засіданні 25 травня 2021 року в режимі відеоконференції, підготовлення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу, є завищеними. 
Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з позивача витрат у заявленій сумі буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача 1 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за відповідачем .
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства ПрАТ «Діпрозв`язок» про визнання протиправним наказу позову відмовлено, яке постановою Вінницького апеляційного суду залишено без змін, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача Приватного акціонерного товариства ПрАТ «Діпрозв`язок» слід стягнути документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 000 грн, про що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України постановити додаткове судове рішення.
Керуючись ст. 270, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
постановив:
Заяву представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» - адвоката Івченко Наталії Володимирівни про постановлення додаткового рішення у справі задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» витрати на правничу допомогу в сумі 1 000 грн.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. 

Головуючий І.В. Міхасішин 

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун