П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11381/20	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача  Димерлія О.О.
суддів  Єщенка О.В. ,  Танасогло Т.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНБІЗНЕСГРУП" на рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року по справі № 420/11381/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНБІЗНЕСГРУП" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась справа № 420/11381/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНБІЗНЕСГРУП", в якому Товариство просило визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 209779 від 10.08.2020 року.
В обґрунтування заявлених вимог Товариством зазначено, що відповідач дійшов безпідставного висновку про здійснення позивачем перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ. 
Суттєвою обставиною у даному спорі, на думку позивача, є властивості вантажу, що перевозився. Так, транспортний засіб перевозив щебеневу суміш, яка є сипучим вантажем, що постійно переміщується по осям транспортного засобу під час руху, а тому проведення зважування у русі, шляхом заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу та причепа. 
Позивач вказує, що адміністративно-господарські штрафи застосовуються виключно до автомобільних перевізників, яким ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» у межах спірних правовідносин, не є. На момент проведення перевірки транспортних засобів, перевізником являвся ПП «Південьдортех», що підтверджується договором оренди транспортних засобів. 
Товариство зазначає, що у разі виявлення перевищення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів, подальший рух таких транспортних засобів забороняється без внесення плати за проїзд. Однак, суб`єкт владних повноважень не заборонив подальший рух транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів і не надав жодного документа, на підставі якого було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі,  а також довідки про здійснення габаритно-вагового контролю, актів про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів та розрахунків плати за проїзд.
Також, позивач посилався на неналежне повідомлення відповідачем Товариства про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства  про автомобільний транспорт.
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 26 лютого 2021 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНБІЗНЕСГРУП" відмовлено.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при прийнятті спірної постанови про застосування адміністративно господарського штрафу Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНБІЗНЕСГРУП" подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував, надані ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» докази, які підтверджують, що позивач не є автомобільним перевізником, у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки на момент вчинення правопорушення, транспортний засіб перебував в оренді ПП «Південьдортех». Вважає, що надана відповідачем до матеріалів справи товарно-транспортна накладна не є належним доказом у справі, оскільки остання оформлена з порушенням встановлених вимог, також її зміст не дає можливість достовірно ідентифікувати перевізника вантажу. Зауважив, що вантажний автомобіль здійснював перевезення сипучого вантажу, а тому його зважування мало здійснюватись за певною методикою, що також не було враховано судом першої інстанції при прийнятті судового рішення. Також зазначив, що оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, чинним законодавством не передбачена, то на особу не може бути накладено штраф відповідно до абз.16 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за відсутність такого дозволу.
В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01.07.2020 року інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області в пункті габаритно-вагового контролю, що знаходиться на ділянці 474 км а/д Н-08 було здійснено перевірку транспортного засобу марки Mercedes-Benz д/н НОМЕР_1 , який на праві власності належить ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП». 
За результатами проведеної перевірки складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.07.2020 року №038586, Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.07.2020 року №031586 (а.с.137-138).
Також складено Акт перевірки додержання вимог законодавства  про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №221285 від 01.07.2020 року, яким зафіксовано порушення, а саме абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» " від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ, що виразилося у перевищенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.  Перевищення склало 67,5%. (а.с.136).
Згідно до вказаних документів, навантаження на здвоєну вісь становило 26,80 тонн при нормативно допустимому 16 тонн, загальна маса транспортного засобу становила 40,95 тонни при нормативно допустимій 40 тонн. 
Зі змісту пункту 6 Акту від 01.07.2020 року №031586 убачається, що перевозився вантаж - асфальтобетон.
29.07.2020 року на адресу ТОВ «ФІНБІЗНЕСГРУП» рекомендованим листом було направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт від 27.07.2020 року №55174/32/24-20, що підтверджується фіскальним чеком від 29.07.2020 року про направлення листів за списком №2656 (а.с.144). 
Запрошення Товариство отримало 01.08.2020 року, що підтверджується трекінгом відправлення ПрАТ "Укрпошта" за трек-номером 6501408407959, який відповідає трек-номеру відправлення, адресованого позивачу за адресою: вул. Висоцького, 23/162, м. Одеса, у списку №2656 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих (а.с.145).
10.08.2020 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області, за результатами розгляду матеріалів перевірки, прийнято постанову про застосування адміністративного-господарського штрафу за допущення порушення законодавства про автомобільний транспорт:
- №209779, якою до Товариства застосовано штраф у розмірі 34 000 грн. на підставі абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». (а.с.13 зворотній бік).
Не погоджуючись з правомірністю зазначеної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1,2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно із цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. 
З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. №1567 (далі - Порядок №1567) цей Порядок визначає, процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в Акті з посиланням на порушену норму (п.20 Порядку №1567).
Згідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Підстави та порядок отримання дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень визначені Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (далі Правила №30)
Пунктом 4 Правил №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Відповідно до положень статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» Кабінет Міністрів України постановою від 27.06.2007 р. № 879 затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок № 879).
За змістом пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно із методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (п. 3 Порядку № 879).
Згідно із вимогами п.18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Положеннями абз.16 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дозвіл та плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковими при здійсненні перевезень великоваговими чи великогабаритними транспортними засобами, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативно допустимі.
Колегія суддів враховує, що підставою для прийняття спірної постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу стали результати габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Mercedes-Benz д/н НОМЕР_1 , проведеного 01.07.2020 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки.
Відповідно до цих результатів вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 20 %.
З огляду на матеріали справи судовою колегією з`ясовано, що в ході проходження габаритно-вагового контролю співробітниками Управління Укртрансбезпеки в Одеській області було встановлено, загальна маса транспортного засобу позивача становила 40,95 т при нормативно допустимій 40 тонн, навантаження на осі, тонн склала: 1 – 6,8; 2 – 7,35; 3 – 13,75; 4 – 13,05; (тобто, на здвоєну вісь становило 26,80 тонн при нормативно допустимому 16 тонн).
Отже, навантаження на здвоєну вісь перевищило нормативно встановлені параметри допустимих вагових параметрів на 20 %, що підтверджується Довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.07.2020 року № 038586 та Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.07.2020 року №031586.
При цьому, відповідачем надано копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №34-00/2529 (чинного до 12.07.2020 року), яке підтверджує, що даний засіб вимірювальної техніки відповідає законодавчо встановленим вимогам (а.с.141)
Разом з цим, Товариством не було надано жодного доказу на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який перебуває у його власності.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Вказані положення Закону є спеціальними для автомобільного перевізника та свідчать про неможливість у спірному випадку підтвердження правомірності дій перевізника документом про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів. Натомість, ці положення визначають обов`язок перевізника одержати відповідний дозвіл.
Не дотримання вказаних правил, відповідно до приписів абз.16 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є підставою для застосування до автомобільного перевізника штрафу, що складає 34 000 грн.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності у позивача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Стосовно доводів скаржника про не врахування судом першої інстанції того, що вантажний автомобіль здійснював перевезення сипучого вантажу, апеляційний суд уважає за необхідне зазначити таке.
Так, колегія суддів зазначає, що пунктом 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Крім того, згідно до вимог чинного законодавства жодним національним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з ПДР (пункти 2.3а, 2.3б; 12.1) при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів.
Переміщення вантажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.
Відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху. Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Крім того, законодавцем також передбачено критичну похибку в розмірі 2 % на одинарну вісь (пункт 22.5 Правил дорожнього руху).
Слід зазначити, що приписи ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містять ніяких застережень стосовно виду вантажу - подільного або неподільного, який перевозиться. Також санкція абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу без будь-яких застережень стосовно виду такого вантажу.
В постанові від 24.07.2019 року по справі №803/1540/16 Верховний Суд зауважив, якщо вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження, що дало підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого, за правилами частини четвертої статті 48 Закону № 2344-ІІІ, повинен бути відповідний дозвіл. Відсутність такого дозволу є достатньою підставою для накладення на Товариство штрафу відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ.
Діюче законодавство України чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт. 
Отже, відсутність у водія при перевезенні вантажів передбачених законодавством документів становить склад правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання скаржника на висновки Верховного Суду по справі №814/1460/16, оскільки у межах вказаної справи жодних висновків стосовно того, що у випадках перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами до перевізника лише може бути застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, Верховним Судом зроблено не було.
Колегія суддів відхиляє твердження позивача, що на момент вчинення правопорушення автомобільним перевізником є ПП «ПІВДЕНЬДОРТЕХ», оскільки транспортний засіб у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користуванні вказаному підприємству, а тому позивач у спірних правовідносинах не може бути суб`єктом відповідальності передбаченої абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону N2344-III.
У розумінні вимог статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до абз.4 п.16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок №1388) за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
За правилами п.6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів (далі – ТЗ), оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379 (далі Інструкція № 379), якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.
Наведені норми законодавства дають підстави вважати, що у разі передачі право користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, на підставі договору оренди транспортного засобу, у межах господарських відносин, позивач або орендар повинні були звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду у постанові від 20 грудня 2018 року по справі №804/8740/16, де у п.30, зокрема, вказано:
«попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 та пункту 16 Порядку № 1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто як вважає позивач не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України «Про автомобільний транспорт».
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься Договір оренди транспортних засобів №02/41-Щ/01 від 01.06.2020 року, Акт приймання-передачі транспортних засобів від 01.06.2020 року, Лист ПП «ПІВДЕНЬДОРТЕХ» від 24.12.2020 року, наданий Товариством на підтвердження факту передачі транспортного засобу іншому підприємству. 
Разом з цим апеляційний суд наголошує на тому, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).
При проведенні перевірки та розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, посадовим особам Управління Укртрансбезпеки в Одеській області не надавався відповідний договір оренди транспортного засобу та перелічені вище документи.
Окрім цього, Товариством не надано жодного доказу про його непричасність до подій, зафіксованих Актом №221285 від 01.07.2020 року уповноваженими особами контролюючого органу.
З огляду на викладене, під час прийняття спірної постанови в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки в Одеській області не мав підстав для звільнення від відповідальності Товариства, яке є власником транспортного засобу, що перевірявся.
Також, положеннями ч. 1, 6 ст. 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.
До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно вимог статті 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.
Приписами ч.1,4 ст. 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Судова колегія зауважує, що позивачем не надано доказів отримання ним орендної плати за користування транспортними засобами іншим підприємством, крім того, наданий договір оренди не містить фіксованого орендного платежу, а також терміну в який такий платіж повинен бути сплачений.
Наведене дає можливість колегії суддів дійти висновку, що наявність самого договору оренди може свідчити лише про намір його укладення. Доказів того, що такий договір дійсно спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, позивачем до суду не надано.
При цьому, товарно-транспортна накладна від 30.06.2020 року (а.с.139), яка була надана водієм під час перевірки транспортного засобу марки Mercedes-Benz д/н НОМЕР_1 відповідачу 01.07.2020 року, відрізняється від товарно-транспортної накладної №53 від 30.06.2020 року, яка була додана позивачем до відповіді на відзив від 09.02.2021 року (а.с.123-124).
Ураховуючи, що водій ОСОБА_1 підписав без зауважень як Акт  про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.07.2020 року №031586, так і Акт проведення перевірки №221285 від 01.07.2020 року, при цьому пояснив, що про перевантаження не знав, Договір про оренду транспортного засобу між ТОВ «Фінбізнесгруп» та ПП "Південьдортех", на який посилається позивач у позові та апеляційній скарзі, до перевірки не надав, а надана водієм товарно-транспортна накладна, не містить відомостей, що перевізником є ПП "Південьдортех", суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що уповноважені посадові особи Укртрансбезпеки обґрунтовано склали матеріали перевірки відносно Товариства, як автомобільного перевізника вантажу.
Стосовно посилання скаржника, що існуюча методика зважування не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі, колегія суддів зазначає таке.
Дійсно, на час виникнення спірних правовідносин методика про яку йдеться мова у підпункті 2 пункту 2 Порядку № 879, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології затверджена не була.
Апеляційний суд зазначає, що відсутність такої методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ "ФІНБІЗНЕСГРУП", оскільки матеріалами справи підтверджено факт перевищення допустимої ваги вантажного автомобіля за відсутності дозволу на перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень, а тому відповідачем правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 209779 від 10.08.2020  року у розмірі 34 000 грн. за порушення законодавства, відповідальність за яке передбачена абзацом 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-111.
Згідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНБІЗНЕСГРУП" залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду  від 26 лютого 2021 року по справі № 420/11381/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНБІЗНЕСГРУП" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.