УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/27927/19
Провадження № 22-ц/4820/649/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар – Чебан О.М.,
з участю представника апелянта – адвоката Латюка П.Я.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24лютого 2021 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсними умов кредитного договору,

встановив:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», (далі – Банк), правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», про визнання недійсним кредитного договору.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 01.10.2018 року між ним та Банком укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту №94787737000, (далі – Договір), за умовами якого Банк надав позивачу грошові кошти в сумі 80000 грн на споживчі цілі та 260 грн на оплату страхового платежу на строк до 01.10.2023 року під 69% річних. Відповідно до п.п. 2.9 Договору, за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін розмір процентної ставки становить 76%. На підставі Закону України «Про захист прав споживачів» просив визнати вказаний Договір недійсним, оскільки вищевказані умови кредитного договору є несправедливими.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.02.2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що незважаючи на те, що кредитні ризики позичальника за вимогою ПАТ «УкрСиббанк» були застраховані у ПАТ «Страхова компанія «Кардіф», розмір процентної ставки визначеної Банком майже у чотири рази перевищує облікову ставку Національного банку України, що є несправедливим, однак суд не надав оцінки цій обставині.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник Банку в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив справу розглянути без його участі, проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення учасника справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів доходить висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір, згідно якого отримано кредит у розмірі 80000 грн на споживчі цілі та 260 грн на оплату страхового платежу із сплатою процентів та комісії.
Пунктом 3.9 Договору визначено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін розмір процентної ставки становить 76%.
В п. 1.1 Договору зафіксовано згоду позичальника з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, зокрема умовами надання споживчого кредиту, його обслуговування та погашення.
Між ПАТ «УкрСиббанк та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 10.07.2020 року укладено договір факторингу №179 за яким Банк відступив право вимоги товариству.
Відмовляючи у задоволенні позову суд вказав, що відповідно до пп. 1.1., 1.2. кредитного договору, підписанням цього договору позивач підтвердив, що він повністю розуміє предмет та зміст цього договору, відповідно до якого сторони досягли згоди за усіма його істотними умовами. Спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину, процентну ставку та всі істотні умови передбачені законодавством України. Позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі. 
Висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на час укладення спірного Договору) для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.
Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості, серед іншого, про: тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування , необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит.
За змістом положень ч.ч. 1, 2, 7, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Перелік умов, які є несправедливими містяться у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Конституційний Суд України у рішенні від 10.11.2011 року №15-рп/2011 у справі №1-26/2011 вказав, що положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.
Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.
У рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.
01.10.2018 року між ОСОБА_1 і ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір №94787737000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику 80260 грн для особистих потреб, в тому числі 260 грн страхового платежу відповідно до умов договору добровільного страхування, укладеного між позичальником та ПАТ «СК «Кардіф», а останній зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до положень Договору та правил.
Згідно з п. 1.2. цього Договору правила після підписання сторонами договору стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтвердили, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та в правилах. Підписи сторін під договором вважалися одночасно підписами під правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору, правила не підлягали додатковому підписанню сторонами і вступали в силу для сторін одночасно із підписанням самого договору.
Відповідно до пункту 3.4. Договору повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюються у відповідності з правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк».
Пунктом 3.5. Договору встановлено обов`язок позичальника повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 01.10.2023 року.
Відповідно до п.п. 3.6., 3.7 договору розмір ануїтетного платежу становить 4782 грн. Ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 1 числа (включно) кожного місяця.
На підставі п. 3.11 Договору позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. У додатку №1 до договору №94187175000 від 06.12.2017 року зазначено, що комісія 1 та 2 в розмірі 0 процентів від суми кредиту (включається до суми ануїтетного платежу) нараховується банком у випадку, недотримання позичальником п. 3.5.1 договору.
Пунктом 4.2 Договору стверджено, що Банк має право застосувати або не застосовувати комісію за надання послуг з управління кредитом розміром до 500 грн при простроченні сплати платежу.
Відповідно до п. 3.8 Договору процентна ставка за Договором встановлюється в розмірі 69% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 76% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за Договором та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Договорі і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості (п. 3.9 Договору).
Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.
Згідно з пунктом 3.1 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою правління Національного банку України від 08.06.2017 року №49, які були чинними на момент укладення між сторонами Договору, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.
Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-2071цс16.
Таким чином, враховуючи, що п. 4.2 договору передбачено право Банку застосувати або не застосовувати комісію за надання послуг з управління кредитом, вказані положення є нікчемними в силу закону і не потребують визнання їх недійсними.
В той же час, наведені ОСОБА_1 мотиви позову, а саме, щодо необґрунтованого визначення Банком розміру процентної ставки за кредитом, не вказують на незаконність таких умов Договору, оскільки закон не пов`язує визначення у кредитному договорі розміру відсоткової ставки у співвідношенні до діючої на момент укладення договору облікової ставки Національного Банку України. В тому числі, закон не забороняє сторонам домовитись про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі шляхом установлення вищої процентної ставки, ніж річна процентна ставка, які належить застосовувати при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит, що безпосередньо співвідноситься з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».
В частині сплати позичальником одноразового страхового внеску відповідно до умов договору добровільного страхування, укладеного ним з ПАТ «СК «Кардіф», колегія суддів зазначає, що укладення відповідного договору щодо надання страхового захисту позичальнику у випадках його смерті, інвалідності чи-то ушкодження здоров`я, вигодонабувачем у якому є Банк, не суперечить вимогам законодавства щодо споживчого кредитування, позаяк позивачем не доведено, що страховик є спорідненою чи пов`язаною з Банком особою, надана послуга по суті не передбачає надання матеріального чи нематеріального блага, а також того, що вона включена у графік платежів, як прихований дохід Банку шляхом включення її до загальних витрат за споживчим кредитом для обчислення реальної річної процентної ставки. 
Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що сторонами в момент укладення договору в цілому виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов`язкових умов, кредитний договір відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору в цілому. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Судді:                                                                 Р.С. Гринчук

                                                                        А.М. Костенко

                                                                       Т.В. Спірідонова