ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 квітня 2021 року                                                                м. Чернівці
справа № 713/2363/20
провадження №22-ц/822/459/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.
секретар Герман Я.І. 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Пилип`юка І.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2016 року між банком та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останній було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок.
Зазначало, що відповідачка підписуючи анкету-заяву підтвердила свою згоду на те, що вона разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
На підставі цього, банком було відкрито відповідачці кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 13000 грн. 
Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідачка дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. 
Вказувало, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами та умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідно до п.2.1.1.2.12, в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року, сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна»; 84 % для картки «Універсальна ґолд».
У зв`язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору станом на 11 жовтня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 25 725,13 грн, з яких: 17693,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 17693,30 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 3804,48 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4227,35 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.
Посилаючись на вказані обставин, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також судові витрати в розмірі 2102 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.07.2016 року шляхом підписання анкети-заяви.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Крім того, суд зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості за тілом кредиту заборгованість відсутня, оскільки зазначені 17693,30 грн. є заборгованістю за простроченим тілом кредиту, можливості нарахування якої у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 19.07.2016 року не передбачено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. 
Вказує на те, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами, однак використані кредитні кошти банку не повернула.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заборгованість за тілом кредиту (поточним чи простроченим) в повному обсязі не погашена, адже сума фактично використаних коштів перевищує суму коштів внесених на погашення боргу, тому дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості за кредитом.
Суд першої інстанції також безпідставно відмовив у стягненні нарахованих відсотків за ст.625 ЦК України та неустойки.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Посилається на те, що анкета-заява надана позивачем не містить даних про суму кредиту, видачу картки, її виду, номеру та строку дії. Також позивачем не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 дійсно була ознайомлена із зазначеними в заяві Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами.
Крім того зазначає, що позивачем порушено порядок подання апеляційної скарги, оскільки відповідно до ч.1 ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а не через суд першої інстанції.

Позиція апеляційного суду під час нового розгляду справи
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що 19 липня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.18). 
Відповідно до укладеного договору банк надав відповідачці ОСОБА_1 кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня січня 2020року, № НОМЕР_2 з терміном дії до останнього дня травня 2021 року (а.с.17).
Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я ОСОБА_1 , 11 листопада 2017 року їй було збільшено кредитний ліміт до 13000 грн. (а.с.16). 
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 11 жовтня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 25 725,13 грн, з яких: 17693,30 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 17693,30 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 3804,48 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4227,35 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам повністю не відповідає.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника від 19 липня 2016 року, умови щодо сплати процентної ставки, розмір та умови нарахування неустойки (пені) не зазначені.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за нарахованою пенею та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Розмір кредитного ліміту збільшено до 13000 гривень.
До позовної заяви позивачем додано копію анкети-заяви, яка підписана відповідачкою, розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну кредитного ліміту, довідку про видачу кредитних карток відповідачу, виписка по особовому рахунку відповідача.
При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що ці витяги не підписані відповідачкою, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати та нарахування відсотків та пені.
Правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Проте, банком як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови і Правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови і Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачкою, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачкою шляхом підписання анкети-заяви.
Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та Правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування
З урахуванням зазначених обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартами є Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в банку, яку були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Однак, апеляційний суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, виходячи з наступного.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17) зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відмовляючи у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за тілом кредиту відсутня, а наявна лише заборгованість за простроченим тілом кредиту, нарахування якої не передбачено у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 .
Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду та вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи.
Погашення кредиту - це поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя.
Відповідачка ОСОБА_1 не в повному обсязі вносила грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, що має відображення у розрахунку заборгованості та підтверджується випискою по її рахунку.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважається простроченими.
Прострочене тіло кредиту - це частина використаного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачко, але не погашено, або погашено частково у не повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення простроченого тіла кредиту, оскільки тіло кредиту та прострочене тіло кредиту є тотожними поняттями.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідачка має заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 17 693,30 грн.
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка сплачувала кошти за користування кредитом, які були зараховані позивачем на часткове погашення заборгованості по відсоткам, пені, комісії тощо.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 17 693,30 грн., однак апеляційний суд критично ставиться до нарахованої банком заборгованості та вважає за необхідне прийняти до уваги виписку по рахунку клієнта ОСОБА_1 , яка згідно з Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 має статус первинного документу щодо виконання сторонами договірних зобов`язань та надана позивачем, як письмовий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню із позичальника.
З довідки про зміну умов кредитування вбачається, що встановлений кредитний ліміт на рахунку відповідачки змінювався, з 11 листопада 2017 становив 13000 гривень.
Таким чином, протягом строку дії кредитного кредитний ліміт наданий ОСОБА_1 не перевищував 13000 гривень, а отже твердження позивача про те, що розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту становить 17 693,30 грн. апеляційний суд вважає необґрунтованим.
Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 , за період з 19 липня 2017 року по 01 березня 2020 року відповідачка використала кредитних коштів на суму 68 509,59 грн, а внесла на погашення заборгованості 67 136, 29 грн. (а.с.65-76). Розмір не повернутих коштів становить 1373,30 грн.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 1373,30 грн.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Пред`являючи вимогу про стягнення 3804,48 грн. заборгованості за процентами, нарахованим на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, позивач порядок їх нарахування (починаючи із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта) та розмір (86,4 % для картки «Універсальна», 84 % для картки «Універсальна голд») обґрунтував посиланням на положення пункту 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 
Проте зазначені Умови та Правила не є частиною договору, укладеного між сторонами, оскільки не підписані відповідачкою.  
З урахуванням викладеного, відсутні докази, що укладеним між сторонами  договором було встановлено інший розмір процентів за ч.2 ст.625 ЦК України, які можуть бути стягнуті на користь банку.
Крім того, з огляду на відсутність в анкеті-заяві строку кредитування (строку повернення  кредиту) та ненадання суду доказів пред`явлення Банком в порядку статті 530 ЦК України відповідної вимоги щодо виконання позичальником обов`язку із повернення кредиту до подання цього позову, відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за визначений банком у позові період.
Оскільки банком не доведено правомірність нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі, судом першої інстанції правомірно у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. 
Апеляційний суд відхиляє доводи відповідачки, наведені нею у відзиві на апеляційну скаргу, щодо порушення позивачем порядку подання апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03,  § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Отже, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (стаття 355 ЦПК України, підпункт 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Протилежне тлумачення норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України) матиме наслідком порушення судами статті 6 Конвенції  про захист прав людини і основоположних свобод в контексті «права на справедливий суд».
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині вирішення позову про стягнення простроченого тіла кредиту з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цієї вимоги на суму 1373,30 грн. В решті рішення залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при поданні позову, апеляційної скарги у розмірі 5255 грн. підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 280,62 грн (розмір заявлених вимог - 25 725,13 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 1373,30 грн (5,34 %) (5255х 5,34 %) = 280,62).
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в цій частині задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 1373 (тисячу триста сімдесят три) гривні 30 копійок.
В іншій частині, що оскаржується, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2021 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 280 (двісті вісімдесят) гривень 62 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 20 квітня 2021 року.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                                        А.І. Владичан 
І.Н. Лисак