ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 квітня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/17574/19 
Номер провадження 22-ц/816/695/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М., 
учасники справи: 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач – Сумська міська рада,
третя особа – Сумська державна нотаріальна контора,
скаржник – ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Кузнєцова Артема Сергійовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2020 року в складі судді Бичкова І.Г., постановлене у м. Суми,

                                                              в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у листопаді 2019 року, позивачі просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин та за ОСОБА_2 – 3/8 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивували тим, що 04.09.1993 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син – ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. На момент смерті ОСОБА_4 на праві власності належала квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру було набуте наступним чином, а саме: згідно свідоцтва від 02.06.1993 року про право власності на житло дана квартира належала ОСОБА_5 (батько), ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_7 (дочка). Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_5 належна йому частка була успадкована в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Після отримання 18.09.1997р. свідоцтва про право спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стали власниками квартири в рівних частинах та уклали 20.12.2004 року договір про поділ нерухомого майна. 30.12.2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, за яким ОСОБА_4 набула право власності на 1/2 частини квартири, яка до цього часу належала ОСОБА_6 17.04.2015 року позивачі звернулись с заявою до Другої Сумської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини і була відкрита спадкова справа. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 09.12.2015 року державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки остання не зареєструвала договір довічного утримання від 30.12.2004 року у встановленому законом порядку. Таким чином, порушено право позивачів на отримання у власність в порядку спадкування квартири, яка до смерті належала ОСОБА_4 . 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.02.2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 16.11.2020 року,  позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є єдиними спадкоємцями, але не мають можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна, оскільки не можуть отримати правовстановлюючі документи на майно, і таким чином порушується право власності позивачів. За даних обставин справи вимоги позивачів про визнання за ними права власності на спадкове майно не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, особа, яка не приймала участі у справі, ОСОБА_3 , через свого представника – адвоката Кузнєцова А.С., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати скаржника ОСОБА_6 , яка на випадок своєї смерті заповіла належну її частку спірної квартири, та після якої вона своєчасно прийняла спадщину. Вказує, що оскільки ОСОБА_4 , яка приходиться апелянту рідною сестрою, померла раніше своєї матері – ОСОБА_6 , то спадкоємцями після її смерті були: мати ОСОБА_6 , син ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_1 . Тобто, мати скаржника успадкувала від ОСОБА_4 щонайменше 1/3 частку належної їй 1/2 частки спірної квартири, але хоча ОСОБА_6 і не отримала свідоцтво про право на спадщину, вона не позбавилась права на спадщину. Таким чином, на час смерті ОСОБА_6 їй належало 2/3 частини спірної квартири, яку скаржник успадкувала за заповітом. 
У клопотання представник ОСОБА_1 – адвокат Сенченко А.В. просив закрити апеляційне провадженні у даній справі, оскільки ОСОБА_6 та відповідно апелянт ОСОБА_3 не належать до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , обов`язки набувача за договором довічного утримання до неї не переходили, тому питання визнання права власності позивачів на спірну квартиру не порушує прав та інтересів апелянта. 
Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не направлено. 
Заявник та її представник до суду не прибули, але належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Позивачі та їх представник – адвокат Сенченко А.В. проти скарги заперечили та просили закрити апеляційне провадження у справі.
З приводу пояснення щодо розміру частко кожного позивача, представником надані пояснення, що оскільки з моменту укладення договору довічного утримання у 2004 році, матеріальні витрати на утриманця  використовувалися за рахунок спільних коштів подружжя, тому 1/2 частка на  квартиру, на яку перейшло право власності ще за життя ОСОБА_4 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому цей об`єкт спадщини підлягає поділу з сином з урахуванням, що батькові вже належить 1/4 частка квартири.   
Від Сумської державної нотаріальної контори надійшов лист, у якому просили проводи розгляд справи без їх участі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, що з 04.09.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстровану шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син – ОСОБА_2 (а.с. 7, 8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла (а.с. 9).
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.06.1993 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 (батько), ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_7 (дочка, в шлюбі з 04.09.1993 року - ОСОБА_8 ) (а.с.11).
Після смерті батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , належна йому частка була успадкована в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 12).
Після отримання 18.09.1997 року свідоцтва про право спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали 20.12.2004 року договір про поділ нерухомого майна та стали власниками квартири в рівних частинах (а.с. 13).
30.12.2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, за яким ОСОБА_4 набула право власності на 1/2 частини належної ОСОБА_6 вказаної квартири (а.с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 і 17.04.2015 року позивачі звернулись с заявою до Другої Сумської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 
09.12.2015 року державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки остання не зареєструвала договір довічного утримання від 30.12.2004 року у встановленому законом порядку (а.с. 19).
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 (а.с. 10), т.т. після спливу 6-ти місячного строку для прийняття спадщини. Дані про прийняття або відмову від прийняття нею спадщини в матеріалах справи відсутні.
Також, встановлено, що 08.11.2000 року ОСОБА_6 склала нотаріально посвідчений заповіт, за яким на випадок своєї смерті всю належну частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_3 (а.с. 82).
За зверненням ОСОБА_3 09.10.2015 року Другою Сумською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_6 (а.с. 85).
В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває цивільна справа №592/2615/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Сумська міська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Юморанова В.М., ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом смерті ОСОБА_6 на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до положень ст.ст. 334, 744, 748 ЦК України в редакції на час його укладення, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до діючої на той час редакції  статті 334 цього Кодексу.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (раніше діюча редакція ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України).
В договорі довічного утримання від 30.12.2004 року було зазначено, що він підлягає реєстрації за місцем знаходження квартири – в Сумському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації.
Як зазначалось вище, вказаний договір не пройшов державної реєстрації у встановленому на час укладення договору законом порядку, тому право набуття у власність ОСОБА_4 1/2 частини спірної квартири за цим договором підлягає встановленню в судовому порядку. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_4 померла раніше за свою матір ОСОБА_6 , які, згідно даних договору довічного утримання, мешкали за однією адресою, остання успадкувала після смерті своєї дочки ОСОБА_4 частину спірної квартири..
Інших даних про фактичне місце проживання померлої ОСОБА_6 на час смерті ОСОБА_4 матеріали справи не містять.
Доказів про відмову ОСОБА_6 від спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , матеріали справи не містять.
Згідно заповіту складеного померлою ОСОБА_6 08.11.2000р., остання заповіла належну їй частку у спірній  квартирі  заявнику ОСОБА_3 .
Наданим ОСОБА_3   витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі станом на 09.10.2015р.  доводиться, що вона прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 .
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
Таким чином, у справі, що переглядається, за позивачами визнана право власності на квартиру, на частку якої претендує скаржник у даній справі в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , але справу судом першої інстанції було розглянуто без участі ОСОБА_3 , як спадкоємця ОСОБА_6 , який заявила своє право власності  на частку спірної квартири, успадкованої на підставі заповіту, тому оскаржуваним рішенням суду порушуються її законні права та інтереси. 
За принципом диспозитивності цивільного судочинства згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. 
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 1 ст. 51 ЦПК України).
Вказані обставини не були предметом дослідження по суті, тому  місцевий суд  ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України через порушення норм процесуального права – суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі і це є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові з підстав пред`явлення позову до не всіх належних відповідачів.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції з вказаних підстав, апеляційний суд не дає правової оцінки обґрунтованості позовних вимог та представленим позивачем доказам, оскільки така оцінка може бути надана судом під час розгляду справи з усіма належними відповідачами.
Скасування рішення та відмова у позові з вказаних підстав не позбавляє позивача права звернутися до суду з аналогічним позовом, пред`явивши його до всіх належних відповідачів.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню по 732,00 грн з кожного у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд 

                                                     п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Кузнєцова Артема Сергійовича задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сумської міської ради, третя особа – Сумська державна нотаріальна контора, про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 732,00 грн з кожного у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий -                                                                                           С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                        В.І.Криворотенко

                                                                                                                  О.І. Собина