П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7316/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача - Шляхтицький О.І.
суддів: Семенюка Г.В.,  Федусика А.Г.,
секретар - Недашковська Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду  від     05.11.2020 по справі  № 420/7316/20 за позовом    ОСОБА_1 до     Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом,  у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці Держмитслужби № 472-о від 07.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби.
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби з 07.07.2020.
- стягнути з Одеської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що оскаржуваний наказ Одеської митниці Держмитслужби № 472-о від 07.07.2020, є протиправним, а його звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в попередженні про звільнення було відсуне будь-яке посилання на можливість подальшої роботи у новоствореній структурі, або інформації про вирішення питання щодо працевлаштування у майбутньому.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону України від 14 січня 2020 року № 440-ІХ "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи". А відтак, у суб`єктів призначення відсутній визначений законом обов`язок пропонувати позивачеві іншу роботу, а також обов`язок враховувати його переважне право на залишення на роботі та отримувати згоду профспілки на звільнення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 05 листопада 2020 року позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував наказ Одеської митниці Держмитслужби № 472-о від 07.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), з посади головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби.
Поновив ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби з 08.07.2020.
Стягнув з Одеської митниці Держмитслужби (Код ЄДРПОУ 43333459) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2020 року по 05 листопада 2020 року у сумі 116 336 (сто шістнадцять тисяч триста тридцять шість) гривень 95 копійок.
Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби з 08.07.2020 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком;
- суд першої інстанції не врахував, що Законом України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" від 12.12.2019 № 378-ІХ та Законом України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи 14.01.2020 № 440-ІХ змінено процедуру вивільнення держслужбовців, яка прописана у ст. 49-2 КЗпП внаслідок чого при вивільненні працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП не застосовуються положення ч. 2 ст. 40 КЗпП та положення ч. 2 ст. 49-2 КЗпП, тобто  у суб`єктів призначення відсутній визначений законом обов`язок пропонувати позивачеві іншу роботу, а також обов`язок враховувати його переважне право на залишення на роботі; 
- суд першої інстанції не врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, постанові від 21.01.2018 у справі № 803/31/16 згідно якої за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини;
- суд першої інстанції не навів розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.
- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були належно сповіщені відповідно до статей 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
13.04.2021 вх. №7551/21 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Згідно зі статтею 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Обставини справи.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , в митних органах України (органах доходів і зборів) працював з 11 січня 1999 року. 
З моменту утворення Одеської митниці Держмитслужби, 13 грудня 2019 року був призначений на посаду начальника відділу професійної підготовки та розвитку персоналу управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу та присвоєно 5 ранг державного службовця.
У зв`язку з проведенням змін до організаційної структури та штатного розпису митниці, відповідно до наказу № 141-о від 16.03.2020 був переведений на посаду головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби, про що є запис в трудовій книжці. 
01.06.2020 засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" та пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України " Про Державну службу". 
07.07.2020 наказом № 472-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби за ініціативою суб`єкта призначення на підставі пункту 4 частини 1 статті 83 та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про Державну службу" (скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу).
Вважаючи протиправним наказ Одеської митниці Держмитслужби № 472-о від 07.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців не відбулося, тобто підстава припинення державної служби ОСОБА_1 , яка зазначена в наказі Одеської митниці Держмитслужби від 07.07.2020 № 472-о, документально не підтверджена.
До того ж, разом з позивачем інформація про вивільнення була доведена ще двом працівникам Одеської митниці Держмитслужби, які не припинили державну службу, а були призначені на інші посади в порядку переведення. Тобто можливість запропонувати іншу посаду у суб`єкта призначення або керівника державної служби була.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частин 1, 3 Митного кодексу України, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544  цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регулюється Законом України "Про державну службу" від  10.12.2015 № 889-VIII (далі  - Закон № 889-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Статтею 5 Закон України "Про державну службу" визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до частини 1   статті 43 Закону України "Про державну службу"   (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) підставами для зміни істотних умов державної служби є:
1) ліквідація або реорганізація державного органу;
2) зменшення фонду оплати праці державного органу;
3) скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів влади.
Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов`язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов`язків.
Згідно із частиною 3   статті 43 Закону України "Про державну службу"   зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов системи та розмірів оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).
Відповідно до частини 4   статті  43 Закону України "Про державну службу"   про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніше як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.
Згідно пункту 1 частини 1   статті  87 Закону № 889-VIII ( на час виникнення спірних правовідносин) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. 
Частиною 3   статті  87 цього Закону   передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі   пунктів 1   та   1-1   частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. 
Державний службовець, якого звільнено на підставі   пункту 1   частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, положення статті 49-2 КЗпП не застосовуються.
Колегія суддів вважає такий висновок ґрунтовним, з огляду на натупне.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, 13.12.2019, на підставі Наказу № 68-о від 13.12.2019 ОСОБА_1 призначений в порядку переведення на посаду начальника відділу професійної підготовки та розвитку персоналу управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби.
Відповідно до переліку змін №1 до штатного розпису на 2020 рік Одеської митниці Держмитслужби, який був затверджений Головою Державної митної служби України 06.03.2020 (а.с.73), Управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу було виведено із штатного розпису митниці та введено відділ кадрового забезпечення та розвитку персоналу. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 переведений на посаду головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу відповідно до Наказу № 141-о від 16.03.2020.
Наказом від 07.07.2020 № 472-о припинено державну службу позивача на підставі пункту 4 частини 1 статті  83 та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про Державну службу", у зв`язку з введенням в дію штатного розпису митниці на 2020 рік, відповідно до наказу Одеської митниці Держмитслужби від 29.05.2020 № 165.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, згідно з переліком змін № 2 до Штатного розпису Одеської митниці Держмитслужби від 17.04.2020, відділ кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби із структури митниці виведено не було, а також управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби до штатного розпису митниці введено не було. Всього виведено із штатного розпису 208 осіб та введено до нього 208 осіб.
Вказана обставина дає підстави вважати, що зазначеними змінами до штатного розпису не підтверджено факт скорочення посади головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби.
До того ж, як вбачається із відповіді Одеської митниці Держмитслужби (а.с. 123):
- Наказом Одеської митниці Держмитслужби № 79 від 10.03.2020 введено в дію Перелік змін № 1 до штатного розпису Одеської митниці Держмитслужби на 2020 рік, згідно з яким створено відділ кадрового забезпечення та розвитку персоналу, в якому передбачено 13 посад головного державного інспектора.
- Наказом Одеської митниці Держмитслужби № 165 від 29.05.2020 введено в дію штатний розпис Одеської митниці Держмитслужби на 2020 рік, згідно з яким до Управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу введено 12 посад головного державного інспектора.
Також зазначено, що станом на 25.09.2020 в структурі та штатному розписі Одеської митниці Держмитслужби "Відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу" не передбачено.
Разом з тим, станом на 01.10.2020 вакантною була 1 посада головного державного інспектора відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу Управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби.
Тобто, з переліку змін до штатного розпису №1 вбачається виведення 12 посад головних державних інспекторів та введення 13 таких посад. Однак у переліку змін до штатного розпису № 2 такий відділ взагалі відсутній. При цьому, згідно з листом відділу забезпечення роботи та документообігу від 07.09.2020 (а.с.84), Перелік змін №2 діяв з 04.05.2020 по 03.08.2020.  
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що посада головного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу не скорочувалась, відділ кадрового забезпечення та розвитку персоналу із штатного розпису Одеської митниці Держмитслужби не виводився, а лише було змінено його назву на відділ управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу. 
Отже, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців не відбулося, тобто підстава припинення державної служби ОСОБА_1 , яка зазначена в наказі Одеської митниці Держмитслужби від 07.07.2020 № 472-о, документально не підтверджена.
Також матеріали справи містять протокол про доведення інформації або документів до відома державних службовців від 01.06.2020, відповідно до якого, разом з позивачем інформація була доведена ще двом працівникам Одеської митниці Держмитслужби, які не припинили державну службу, а були призначені на інші посади в порядку переведення. Тобто можливість запропонувати іншу посаду у суб`єкта призначення або керівника державної служби була.
Цей факт також підтверджується наявністю вакантної посади головного державного інспектора відділу управління персоналом, кадрового забезпечення, адаптації та організації конкурсів персоналу управління кадрового забезпечення Одеської митниці Держмитслужби.
Зазначений відділ входить до структури Одеської митниці Держмитслужби згідно з наказом Одеської митниці Держмитслужби № 165 від 29.05.2020.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним су висновок суду першої інстанції, що на дату попередження позивача про майбутнє звільнення вказаний структурний відділ вже був створений.
Умовою припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII є, зокрема, ліквідація державного органу або його реорганізація, що поєднана зі скороченням штату/чисельності державних службовців та/або змінами в організації роботи (служби), унаслідок яких державний службовець об`єктивно не може виконувати посадових обов`язків за посадою, яку обіймав до запровадження змін в організації роботи, а щодо переведення на іншу посаду він або заперечує, або для цього об`єктивно немає можливості .
При цьому сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 липня 2020 року у справі № 816/654/17.
Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених обставин справи правильним є висновок суду першої інстанції , що звільнення позивача - ОСОБА_1 , з посади головного державного інспектора відділу кадрового забезпечення та розвитку персоналу Одеської митниці Держмитслужби, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак, спірний Наказ Одеської митниці Держмитслужби № 472-о від 07.07.2020 року, підлягає скасуванню.
Звільнення державного службовця з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав державного службовця.
З огляду на викладене, колегія суддів уважає правильними висновки суду першої  інстанції про задоволення позовних вимог у частині скасування наказів про звільнення і поновлення позивача на посаді.
Отже, суд першої  інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.
Щодо посилання апелянта на те, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності), слід зазначити про таке.
Рекомендаціями КМ Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Наявність  дискреційних повноважень, не свідчить  що  ці повноваження є абсолютними,  в  будь якими разі  вони контролюються  фундаментальними принципами права та повинні  бути сумісними з іншими правами особи.
Відповідно до статі 24 Конституції  України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Із матеріалів  справи  вбачається, що у цій ситуації  відповідач   відносно інших працівників  запропонував  наявні посаді у реорганізованому  органі , а відносно позивача  ні.
Отже, вказане свідчить, що відносно позивача  відповідач  поставився із  порушення  приписів    статті 24 Конституції України, оскільки неоднакове вирішення однакових   ситуацій є порушенням принципів рівності та недискримінації
На думку колегії суддів апеляційного суду, при тлумаченні й застосуванні частини 3 статті  87 Закону України «Про державну службу» необхідно розуміти, що правомірне рішення - це не будь-який бажаний для керівника державного органу варіант поведінки в рамках цього Закону, а лише той, який сприятиме належній реалізації підлеглими працівниками права на працю та доступу до державної служби і не допускатиме проявів дискримінації у здійсненні ними цих прав.
Доводи апелянта щодо не наведення судом першої інстанції розрахунків, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню, спростовуються матеріалами справи (а.с.137).
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:          
Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду  від     05.11.2020 по справі  № 420/7316/20 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 16 квітня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Федусик А.Г.