ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2021 р.           Справа№ 910/7232/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Шаптали  Є.Ю. 
 
Секретар судового засідання: Тарнавський В.Б.
За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 12.04.2021 

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центра медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020у справі № 910/7232/20 (суддя Васильченко Т.В., м. Київ, повний текст рішення складено 24.12.2020)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця"
про стягнення 210 747,98 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

                                                  ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач/АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" (далі - відповідач/центр) про стягнення 210 747,98 грн заборгованості за Договором постачання природного газу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором постачання природного газу № 100/16-ТЕ-41 від 31.01.2016 відповідач не розрахувався за поставлений природний газ, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка заявлена до стягнення в розмірі 120 513,86 грн - основний борг, пеня у розмірі 22 438,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 53 630,61 грн та 3% річних у розмірі 14 165,11 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі                  № 910/7232/20 позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість в сумі 120  513,86 грн, пеню у розмірі 22  438,40 грн, 3% річних у розмірі 14  165,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 53  630,61 грн та судовий збір у розмірі 3  161,22 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд встановив факт, виконання позивачем взятих на себе за Договором постачання природного газу № 100/16-ТЕ-41 від 31.01.2016 та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати переданого природного газу, і, відповідно прийшов до висновку  про задоволення позовних вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» у повному обсязі.
Крім того, судом першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено наявності, визначених статтею 41 Закону України "Про здійснення державних закупівель" підстав нікчемності договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із вказаним рішенням, Центр медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема - ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України та ст.ст. 31, 36, 37, 39, 40, 41 Закону України «Про здійснення державних закупівель», а також порушенням норм матеріального права, а саме: ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України.
Узагальненні доводи апеляційної скарги Центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" зводяться до того, що:
- укладений між сторонами договір не породжує у сторін прав і обов`язків і у відповідача відсутні правові підстави здійснювати які-небудь оплати за ним;
- Договір поставки природного газу не породжує для сторін жодних правових наслідків, адже є нікчемним, оскільки відповідно до п. 4 статті 40 Закону України "Про державні закупівлі" забороняється укладення договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель;
- відповідач розмістив оголошення № 015791 від 21.01.2016 про початок процедури відкритих торгів, у відповідача не було підстав укладати договір шляхом застосування переговорної процедури закупівлі, що передбачена ст. 39 Закону України "Про державні закупівлі";
- відповідно до ст. 41 Закону України "Про державні закупівлі" договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону, а також у разі його укладення з порушенням строків, передбачених абзацами третім, четвертим частини другої статті 31, абзацом четвертим частини п`ятої статті 36 та абзацом другим частини третьої статті 39 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону. 
- з огляду на те, що 22.01.2016 було розпочато процедуру відкритих торгів на закупівлю газу природного відповідно до оприлюдненого оголошення на веб-порталі уповноваженого органу під № 015791 (ВДЗ №14 від 22.01.2016 року) і позивач участі в закупівлі не брав, договір було укладено без проведення процедури державної закупівлі, тобто жодні з вищевказаних строків (передбачених абзацами третім, четвертим частини другої статті 31, абзацом четвертим частини п`ятої статті 36 та абзацом другим частини третьої статті 39 цього Закону) сторонами дотримано не було, що свідчить про нікчемність даного договору прямо встановлену Законом; 
-  поза увагою місцевого господарського суду залишився той факт, що позивач не надав докази поставки газу, оскільки обсяг поставленого газу відповідно до п. 3.4 договору має підтверджуватись актами приймання-передачі газу, які сторонами не складалися.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
16.02.2021 від  позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу,  у якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі № 910/7232/20 без змін.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача указував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.   

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 апеляційну скаргу Центр медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" у справі № 910/7232/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова А.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 задоволено заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід. Справу передано на автоматизований розподіл.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/7232/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді:  Шаптала Є.Ю.,Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Центра медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі № 910/7232/20, розгляд призначено на 11.03.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 апеляційну скаргу Центра медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі № 910/7232/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної    Т.І., суддів: Михальської Ю.Б., Шаптали Є.Ю.; розгляд апеляційної скарги Центра медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі № 910/7232/20 призначено на 12.04.2021.

Розгляд апеляційним господарським судом клопотань 
12.01.2021 на електронну пошту від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/7232/20, яке мотивовано тим, що  донька представника Мамась М.О. - ОСОБА_1 з 27.03.2021 хворіє на COVID-19, і, відповідно, Мамась М.О. (представник скаржника) є контактною особою. Крім того, представник Мамась М.О. зазначає, що в останнього також проявилися симптоми захворювання, а тому останній, з метою дотримання належним чином проти епідеміологічних заходів, вимушений дотримуватися режиму самоізоляції, відтак не має можливості прибути у судове засідання.
Розглянувши клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до  статті 129 Конституції України,  статті 2 Господарського процесуального кодексу України  одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно із якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення апеляційного розгляду за участю представників учасників справи. Не зазначалося про такий розгляд і в ухвалах від 09.02.2021 та від 11.03.2021 Північного апеляційного господарського кодексу України.
При цьому, доводи скаржника були ґрунтовно викладені в апеляційній скарзі, а матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги й за відсутності представників учасників справи.
До того ж, про наявність у скаржника додаткових доводів, без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу по суті, суду апеляційної інстанції не повідомлялося.
Разом з тим, представник Мамась М.О. не був позбавлений права взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до ч. 4 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників сторін
У судове засідання 12.04.2021 з`явився уповноважений представник позивача.

Позиція представників сторін у справі
Представник позивача у  судовому засіданні просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020у справі № 910/7232/20 - без змін,  як таке що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, 31.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (нова назва Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), як постачальником та Центром медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця", як споживачем було  укладено Договір постачання природного газу №  100/16-ТЕ-41 (далі - Договір) за умовами пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.
Відповідно до  п.  1.2. Договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
У п. 2.1. Договору сторони визначили, що постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 75 тис. куб. м, у тому числі по місяцях (тис. куб. м): січень - 30,000, лютий - 25,000, березень - 20,000, І кв. - 75,000.
Згідно із п. 2.1.5. Договору розподіл/транспортування газу за цим договором здійснює(ють) оператори ГРМ/ГТС, з яким (якими) у споживача укладені відповідні договори.
Постачальник передає споживачу газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю  відповідальність, пов`язану з правом власності на газ  (п. 3.1. Договору).
За умовами п. 3.4. Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Водночас у п.  3.5. Договору сторони  обумовили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/протранспортованого за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/протранспортованого природного газу, споживач надає детальну розбивку газу за категоріями (в т.ч. за цим договором) за власним підписом; підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.
В свою чергу, постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.
У випадку ненадання або несвоєчасного надання споживачем акту приймання-передачі природного газу обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС.
У випадку відмови Споживача від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов Договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС.
Ціна природного газу погоджена сторонами у розділі 5 договору. 
Відповідно до п. 5.1. Договору регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758.
Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором в період з 01 січня 2016 по 31 березня 2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770,74 гривень, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ - 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати за 1000 куб. м природного газу становить 1806,15 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20% - 361,23 грн, всього з ПДВ - 2167,38 грн. Загальна вартість договору становить 135461,25 грн, крім того ПДВ -               27092,28 грн, разом з ПДВ - 162553,50 грн (п. 5.2 Договору).
У п. 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно із п.п. 7.2., 7.4. Договору  споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати поставлений природний газ в розмірі та порядку, передбаченому даним договором, а постачальник зобов`язаний, зокрема, забезпечити поставку природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.
Пунктом 8.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.
У відповідності до п. 8.2. Договору, у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього Договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Умовами п. 10.3. Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п`ять років.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2016 року і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12 Договору).
На виконання зазначеного Договору, позивачем  у січні та лютому 2016 року через газорозподільні газопроводи оператора ГРМ (ПАТ "Київгаз") відповідачу було поставлено 43 тис. куб. м природного газу, про що свідчать  акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 31.01.2016 та акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 29.02.2016, складені та підписані без заперечень відповідачем як споживачем та ПАТ "Київгаз" як оператором ГРМ. 
Доказів того, що у відповідності до взятих на себе зобов`язань за договором, в тому числі, щодо складення та надання позивачу актів про фактичний обсяг розподіленого/протранспортованого за цим договором природного газу, відповідач склав та передав на підпис постачальнику відповідні акти суду надано не було. Відтак, враховуючи, що умовами п. 3.5 договору сторони погодили, що у випадку ненадання або несвоєчасного надання споживачем акту приймання-передачі природного газу обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів факт поставки відповідачу у січні-лютому 2016 року природного газу в обсязі 43 тис. куб. м.
Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку споживача у спірний період претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.
Місцевим господарським судом встановлено, що виходячи з умов Договору та п. 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, загальна вартість газу з урахуванням послуги з транспортування газу, який був поставлений відповідачу протягом січня-лютого 2016 року в обсязі 43 тис. куб. м, склала 120 513,86 грн.
Однак, відповідач за поставлений позивачем природний за не розрахувався.
Вказане стало паствою для звернення позивача до суду із позовом про стягнення з відповідача суму основного боргу у розмірі 210  747,98 грн.
Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням п. 6.1. Договору, позивачем було нараховано штрафні санкцій у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України та пеню на підставі п. 8.2. зазначеного Договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст.ст.  526, 525 ЦК України зобов`язання, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 ЦК України  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У пункті 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Отже, уклавши з позивачем Договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання з оплати отриманого газу протягом місяця поставки, але не пізніше 14 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Втім, зазначені зобов`язання відповідач не виконав, отриманий газ не оплатив. 
Докази на спростування зазначеного відповідач не надав. 
При цьому, як вірно було встановлено місцевим господарським, виходячи з умов Договору та п. 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, загальна вартість газу з урахуванням послуги з транспортування газу, який був поставлений відповідачу протягом січня-лютого 2016 року в обсязі 43 тис. куб. м, склала 120 513,86 грн.
Сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором ( ч. 2 ст. 193 ГПК України).
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, враховуючи, що факт виконання позивачем взятих на себе за договором зобов`язань та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати переданого природного газу доведений належними та допустимими доказами, суд апеляційної погоджується із висновком суду першої інстанції  про наявність підстав для стягнення основного боргу в розмірі 12 0513,86 грн.
Стосовно нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат  суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).
Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати поставленого газу, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 8.2 Договору, позивачем нарахована пеня у загальному розмірі 22 438,40 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховані 3% річних в сумі 14 165,11 грн та інфляційні втрати у розмірі 53 630,61 грн.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.
Суд апеляційної інстанції перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафних санкцій (3% річних та інфляційних втрат), вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"  та умовам Логовору.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 22 438,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 53 630,61 грн та 3% річних у розмірі 14 165,11 грн.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
У зазначеному аспекті слід зазначити, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт поставки на виконання умов, укладеного між сторонами Договору № 100/16-ТЕ-41 від 31.01.2016 постачання природного газу, позивачем відповідачеві природного газу у визначеному вище обсязі.
Разом з тим, відповідачем не надано належних, допустимих та більш вірогідних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі та свідчили про відсутність у нього правових підстав для оплати спожитого у січні-лютому 2016 році природного газу, як і не надав будь-яких доказів, що в цей період отримував природний газ від іншої особи.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених  відповідачем в апеляційній скарзі
Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що місцевим господарським судом правомірно було відхилено твердження відповідача (які також є аргументами апеляційної скарги) про нікчемність укладеного між сторонами договору поставки природного газу, оскільки як встановлено судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції, відповідач не довів наявності, визначених статтею 41 Закону України "Про здійснення державних закупівель", який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, підстав нікчемності договору.
У відповідності до Закону України "Про здійснення державних закупівель" замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.
Відповідач - юридична особа та є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів, а відтак на нього розповсюджується дія Закону України "Про здійснення державних закупівель".
Згідно із ч. 4 ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" забороняється укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як зазначає сам відповідач спірний договір укладений між сторонами  без застосування  конкурсних процедур, встановлених Законом України "Про здійснення державних закупівель".
Статтею 41 Закону України "Про здійснення державних закупівель" встановлена норма, що визначає нікчемність договору про закупівлю. Так, договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону, а також у разі його укладення з порушенням строків, передбачених абзацами третім, четвертим частини другої статті 31, абзацом четвертим частини п`ятої статті 36 та абзацом другим частини третьої статті 39 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.
Відтак, Закон України "Про здійснення державних закупівель" визначає вичерпний перелік випадків, коли договір про закупівлю є нікчемним, тобто таким, недійсність якого  встановлена законом і визнання якого недійсним судом не вимагається, а саме: в разі укладення договору про закупівлю в період оскарження процедури закупівлі у зв`язку з допущеними порушеннями під час проведення процедури закупівлі; в разі укладення договору про закупівлю раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів; в разі укладення договору про закупівлю за скороченою процедурою у строк раніше ніж через п`ять днів з дня оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів, але не пізніше ніж через 14 днів з дня акцепту; в разі укладення договору про закупівлю за процедурою запиту цінових пропозицій у строк раніше ніж через три робочих дні з дня оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про акцепт цінової пропозиції, але не пізніше ніж через 14 днів з дня визначення переможця та в разі укладення договору про закупівлю за переговорною процедурою закупівлі у строк раніше ніж через 10 днів (п`ять днів - у разі застосування переговорної процедури закупівлі з підстав, визначених пунктом 3 частини другої цієї статті, а також у разі закупівлі нафти, нафтопродуктів сирих, електричної енергії, послуг з її передання та розподілу, централізованого постачання теплової енергії, послуг поштового зв`язку, поштових марок та маркованих конвертів, телекомунікаційних послуг, у тому числі з трансляції радіо- та телесигналів, послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та послуг з перевезення залізничним транспортом загального користування) з дня оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі № 910/7232/20 та, відповідно, апеляційна скарга Центра медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця"  є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат
Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Центра медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі                № 910/7232/20 залишити без змін.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Справу  № 910/7232/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений та підписаний - 22.04.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                Є.Ю. Шаптала