КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №759/6929/20                                    Головуючий у 1 інстанції: Шум Л.М. 
Провадження №22-ц/824/7247/2021            Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
18 травня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                       Сліпченка О.І., Сушко Л.П.
за участю секретаря                                       Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання дій неправомірними, стягнення коштів,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання дій неправомірними, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 997 587,50 грн, з яких:
- борг у сумі 765 000 грн після укладеного нею Договору купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 
- три проценти річних у розмірі 68 850 грн;
- інфляційні втрати з 22 серпня 2017 року по 22 серпня 2020 року в розмірі 150 552 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що з 1971 році він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . 
Від шлюбу сторони мають дітей: доньку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 . 
Під час перебування у шлюбі усі зароблені з дружиною кошти подружжя вкладало в нерухомість, придбало декілька квартир, в тому числі однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , дачний будинок у с. Глеваха Київської області, гараж і кіоск автозапчастин у АДРЕСА_2 . 
В останні роки між подружжям склалися негативні відносини, які позивач пов`язує з поведінкою дружини, яка була проти його зустрічей з однополчанами на День прикордонника.
Зазначив, що 07 серпня 2017 року зять з донькою з усіма речами перевезли його в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а 25 серпня 2017 року він помітив, що в даній квартирі змінені замки. 
Відвідавши нотаріуса та відділ адміністративних послуг він дізнався про продаж вказаної квартири від його імені за Договором купівлі-продажу від 21 серпня 2017 року. 
Після цього він звернувся до 12-ої Київської нотаріальної контори та зареєстрував заяву про припинення дії довіреності.
22 вересня 2017 року позивач подав позов про визнання договору купівлі-продажу зазначеної квартири недійсним. 
Рішенням Святошинського районного суду від 04 червня 2019 року, яке у встановленому порядку набрало законної сили, в задоволенні зазначеного позову було відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №759/14137/17 було зазначено, що позивач має право звернутися до суду з позовом з метою захисту своїх прав у зв`язку з неналежним виконанням повіреним зобов`язань за договором доручення.
Посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_2 отримала від дочки кошти в розмірі 765 000 грн, проте йому їх не передала.
Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 в судових інстанціях не надала доказів у вигляді розписок чи інших документів, які б підтвердили факт передачі суми в розмірі 765 000 грн, лише стверджувала, що ці кошти витратила на проведені йому і собі операції, а також стоматологічні послуги їхньому сину, в той час як всі ці дії відбувалися значно раніше, ніж вищевказаний правочин з продажу спірної квартири.
Оскільки ОСОБА_2 прострочила виконання зобов`язання щодо повернення йому коштів від продажу спірної квартири, тому у силу ч. 2 ст. 625 ЦК України вона повинна сплатити 3% річних у розмірі 68 850 грн та інфляційні втрати у розмірі 150 552 грн.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання дій неправомірними відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно ст. 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді, тобто в формі розписки або іншого документу.
Усі докази відповідача про те, що вона вчинила продаж спірної квартири і витратила кошти від продажу даної квартири в інтересах сім`ї, не відповідають вимогам ст.ст. 77,78,79 ЦПК України, тобто є неналежними і допустимими.
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вважає, що вимоги апелянта не ґрунтуються на нормах закону, суперечать дійсним обставинам справи та не підлягають до їх задоволення. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
У судовому засіданні апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. 
Представник відповідача заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1971 року. 
Під час шлюбу подружжя, крім іншого, набуло у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 04 грудня 2009 року.
Відповідно до ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України придбана квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача.
Встановлено, що 21 серпня 2017 року під час шлюбу відповідач ОСОБА_2 продала спірну квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, де вона діяла від імені позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності (т.1 а.с.5,6).
Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач прийняв та схвалив дії своєї дружини, оскільки не заперечував проти оплати відповідачем коштів за його лікування та погашення спільних боргів.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Статтею ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Згідно п. 2.2 Договору купівлі продажу ціна продажу квартири становить 765 000 грн. 
На час укладення договору купівлі продажу спірної квартири подружжя перебували у шлюбі. 
Спірних питань на час відчуження спірної квартири щодо поділу майна між подружжям не було.
Матеріалами справи встановлено, що укладаючи договорі купівлі-продажу квартири відповідач, яка діяла на підставі довіреності від імені позивача, діяла в межах наданих їй повноважень у межах довіреності.
Доводи позивача про те, що подружжя припинило подружні стосунки під час продажу квартири матеріали справи не містять. 
Встановлено, що на час укладення договору купілі-продажу спірної квартири у подружжя були наявні борги, пов`язані з лікуванням подружжя, в тому числі і позивача.   
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано по ініціативі ОСОБА_1 . 
У зазначеному рішенні не встановлено час коли подружжя припинило подружні стосунки. 
Встановлено, що після продажу спірної квартири, частину коштів від її продажу отримав син сторін ОСОБА_5 на стоматологічне лікування в сумі 278 800 грн. (т. 1 а.с. 76)   
Інша частина коштів пішла на погашення спільних подружніх боргів. 
Зазначені обставини підтверджені допитаними у судовому засіданні свідками та документами. 
Так, свідок ОСОБА_6 дружина сина ОСОБА_5 підтвердила, що вона чула виразно розмову подружжя й бачила, що дочка показала ОСОБА_1 документи, він їх оглянув, дав гроші ОСОБА_2 і сказав, щоб вона негайно розрахувалася з боргами, про що нею зазначено також письмово в її письмових поясненнях, які є наявні в справі.( т. 1 а.с. 77)
Вона свідчила у суді, що 21 серпня 2017 року до кіоску, в якому вона працює, приїхала відповідачка з ОСОБА_3 та її чоловіком. Вони усі підійшли до відповідача, який був там. З їхньої розмови вона почула, що відповідач сказала позивачу сховати гроші, бо вони поїдуть переоформляти квартиру.
Вона також підтвердила, що позивач дав гроші відповідачці й сказав, щоб вона негайно розрахувалася з боргами.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили надання ними коштів у борг на лікування позивача і відповідача та їх повернення їм відповідачем 21 серпня 2017 року. 
Свідок ОСОБА_9 підтвердив у суді повернення відповідачем позивачу 21 серпня 2017 року негайно усіх коштів після продажу квартири.
Допитана у суді за її згодою у якості свідка відповідач ОСОБА_2 підтвердила повернення нею відповідачу 21 серпня 2017 року негайно усіх коштів після продажу квартири та його друге доручення до неї віддати за рахунок цих же коштів борги сім`ї.
Зазначені докази позивачем не спростовані.
Посилання апелянта на те, що відповідач та третя особа не надали доказів того, що між ними відбувся розрахунок за продану квартиру, колегія суддів не приймає до уваги враховуючи настпне.
У п. 2.3 Договору купівлі-продажу 21 серпня 2017 року зазначено, що своїми підписами під договором сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність одна до одної будь яких претензій фінансового характеру.
Також колегія суддів вважає, що питання здійснення розрахунків між учасниками договору купівлі-продажу було досліджено у іншій справі по якій рішенням Святошинського районного суду від 04 червня 2019 року позивачу було відмовлено у визнання договору купівлі продажу недійсним.
Доводи апелянта про те, що відповідач не надала суду доказів (розписку тощо) того, що вона передавала позивачу гроші, колегія суддів також не приймає, оскільки під час продажу спірної квартири сторони знаходились у шлюбі, доказів  припинення між ними шлюбних стосунків на цей час не має, а те, як подружжя розпорядилось отриманими ними від продажу квартири коштами, підтверджується наявними в матеріалах справи показами свідків, медичною документацію на лікування сторін. (т.1 а.с. 80-101)
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази колегія суддів прийшла до висновку, що права позивача не були порушені. 
Подружжя на час продажу спірної квартири знаходилось у шлюбі, подружні стосунки не припиняли.
Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Докази витрат коштів в інтересах сім`ї наявні в матеріалах справи та досліджені судом.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.    
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 28 травня  2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                 Л.П. Сушко