КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №2-2257/10                                                     Головуючий у І інстанції - Бабко В.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/9155/2021       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
10 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 12 березня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні,-
 
                                                                 встановив:
18.02.2021 представник заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Представник заявника мотивував заяву тим, що 28.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір факторингу №12/20-В, на підставі якого було відступлено право вимоги за Кредитним договором №ML-001/030/2007 від  22.05.2007 року. У зв`зяку з викладеним представник заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» просило суд замінити сторону стягувача.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 12 березня 2021 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»подалоапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
   На обґрунтування апеляційної вказували, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали стверджує, що документи, які подані разом із заявою про заміну сторони виконавчого провадження не дають суду можливості належно встановити, що заміна з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника) відповідає статтям 11, 512 та 513 ЦК України. А тому суд зазначає, що дослідивши заяву заявника про заміну сторони виконавчого провадження та додані до неї документи, а також збережені документи цивільної справи № 2-2257/2010, судом було встановлено, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які заявник посилається в своїй заяві та які є підставою для заміни сторони виконавчого провадження.
 
      З мотивувальної частини ухвали суду можна зробити висновок, що суд ставить під сумнів законність укладення договорів між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».
 
      Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.
 
       У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
        Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
 
Задоволення заяви про заміну сторони правонаступником у виконавчому провадженні або відмова у такому задоволенні, здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, так як такі дії суду будуть порушувати презумпцію їх правомірності (стаття 204 Цивільного кодексу України).
 
         Отже, суд першої інстанції вирішуючи питання про заміну стягувача, по суті вирішує правомірність укладення договорів, що, по-перше, не входить в предмет доказування при заміні стягувача у виконавчому провадженні, по-друге, порушує презумпцію правомірності правочинів.
Враховуючи викладене просили ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про  заміну стягувача.
        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду виходячи з наступного.
 Судом встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.08.2010 задоволено позов та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 31866,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2010 становить 254627,67грн та 21973,76грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1700грн та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн.
По вищезазначеному рішенню Деснянським районним судом міста Києва 02.06.2011року представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" видано копію рішення та оригінали виконавчих листів.
28.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір факторингу №12/20-В, на підставі якого було відступлено право вимоги за Кредитним договором.
Відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд виходив з того, що документи які подані разом із заявою про заміну сторони виконавчого провадження не дають суду можливості належно встановити, що заміна з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи відповідає статтям 11, 512 та 513 ЦК України.
       Судом першої інстанції вказано, що як убачається із матеріалів справи, як Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», так і після укладання договору відступлення, кредитор (стягував) не вживав заходів щодо належного контролю за для виконання рішення суду, що вказує на незацікавленість стягувачів в реалізації своїх прав.
    Крім того, суд першої інстанції зазначає, що боржник вправі очікувати на позитивні для нього наслідки у зв`язку з простроченням кредитора під час виконання зобов`язань, а кредитор має прикласти максимуму зусиль для реалізації свого права стягнення в межах визначених законом строків у відповідності до приписів законодавства.
Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
Розглядаючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни; при цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності, проте на цій стадії не передбачено право суду надавати оцінку оспорюваним правочинам. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи  № 0910/2-103/2011.
Так, під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
КЦС ВС зазначив: «Результат аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги».
Аналогічна правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг.
Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі  на предмет їх нікчемності.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Враховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності.
Таким чином встановивши, що 28.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір факторингу №12/20-В, на підставі якого було відступлено право вимоги за Кредитним договором, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» право вимоги, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» приймає право грошової вимоги, що належить ТОВ «ОТП Факторинг Україна», стає кредитором за Кредитними договорами.
Відповідно до Реєстру боржників (Додаток №1 до Договору факторингу №12/20-В від 28 грудня 2020 року), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-001/030/2007 від 22.05.2007 року.
Згідно переліку договорів відступлення права вимоги (Додаток №5 до Договору факторингу №12/20-В від 28 грудня 2020 року), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-001/030/2007 від 22.05.2007 року, згідно договору купівлі продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року.
Суд першої інстанції не врахував правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) відносно того, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Та помилково відповідно до поданих заявником достатніх матеріалів для здійснення відповідної заміни щодо яких діє презумпція правомірності правочину, не задовольнив заяву.
Таким чином відповідно до ст. 442 ЦПК України заміні підлягає сторона виконавчого провадження, а саме стягувач АТ «ОТП БАНК» підлягає заміні на Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп». 
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, - 
 
                                                       постановив:
   Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» задовольнити.
 
    Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 12 березня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.  
 
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони стягувача у виконавчому документі задовольнити.
 
Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (код ЄДРПОУ 40326297, місцезнаходження:01042, м.Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 20 кв.1) у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №2-2257/2010, виданого на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 19.08.2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2   про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору № ML-001/030/2007 від 22.05.2007 року.
 
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач                                                          В.В. Гуль
 
Судді                                                                              Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                         Я.С. Мельник