П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/4339/20-а 
          Головуючий у І інстанції:  Богоніс М.Б. 
          Суддя-доповідач:  Франовська К.С. 
03 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. 

          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язати вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив :
- зобов`язати відповідача виплатити недоплачену суму пенсії в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням перерахунку за минулий час, з урахуванням змін прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в розмірі 132592,50 грн;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити перераховану пенсію з урахуванням змін прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Позов мотивовано невиконанням відповідачем постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 02.07.2007 у справі № 2-а-152, якою Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано провести йому перерахунок пенсії, як учаснику бойових дій, підвищивши пенсію на 150 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням вимог ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" з моменту введення їх в дію, а також виникнення права на відповідне підвищення пенсії, та в подальшому виплачувати перераховану пенсію з підвищенням на 150 % мінімальної пенсії за віком з моменту винесення постанови. На виконання цього рішення відповідачем здійснено перерахунок призначеної йому пенсії, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що діяв на момент виконання постанови суду та був встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" з 01.04.2007 в розмірі 406,00 грн. Однак в подальшому, з листопада 2007 року по липень 2020 року при виплаті пенсії відповідачем не враховано поетапного підвищення мінімальної пенсії за віком Законами України "Про державний бюджет України" на відповідні роки, внаслідок чого недоплачено пенсії 132 592,50 грн.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку підвищення пенсії на 150 % мінімальної пенсії за віком у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком перерахувати ОСОБА_1 з 01.01.2019 пенсію за віком, із урахуванням підвищення її розміру на 150 % мінімальної пенсії за віком, та виплачувати перераховану пенсію із урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що спірні виплати проводяться позивачу у відповідності до вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини. Зазначає, що судові рішення щодо перерахунку пенсії позивачу виконані у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 31.12.2010 року. При цьому, вказує відповідач, виконавче провадження було закінчено на підставі заяви позивача про повернення виконавчого документу.
На думку відповідача, оскільки судовим рішенням у справі № 2-а-152 пенсійний орган не зобов`язаний проводити перерахунок доплати до пенсії ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій у зв`язку із зміною розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

У відзиві позивач ОСОБА_1 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга  підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України від 09.04.1992 №2262-ХП "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка призначена з 04 січня 2000 року Вінницьким обласним військовим комісаріатом в розмірі 366,33 грн.
Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 02.07.2007 у справі № 2-а-152, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28.09.2010, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії, як учаснику бойових дій, підвищивши пенсію на 150 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням вимог ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" з моменту введення їх в дію, а також виникнення права на відповідне підвищення пенсії, та в подальшому виплачувати перераховану пенсію з підвищенням на 150 % мінімальної пенсії за віком з моменту винесення постанови.
На підставі постанови суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що діяв на момент виконання постанови суду та був встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" з 01.04.2007 в розмірі 406,00 грн. На виконання судового рішення пенсійним органом нараховано та виплачено позивачу за період з липня 2007 по листопад 2010 року 19432,50 грн.
Однак, оскільки  при перерахунку підвищення до пенсії відповідачем не враховано поетапного підвищення мінімальної пенсії за віком Законами України "Про Державний бюджет України на відповідні роки. З метою проведення перерахунку пенсії у відповідності до чинного законодавства та рішення суду, позивач 26.12.2019 звернувся до відповідача із заявою.

Листом відповідача від 16.01.2020 № 3830/Б-12 позивача повідомлено, що на виконання постанови суду від 02.07.2007 у справі № 2-а-152 здійснено перерахунок пенсії, а розмір доплати склав 609,00 грн., оскільки його обраховано виходячи із 150 % мінімальної пенсії за віком встановленої у 2007 році (406 грн.). Також повідомлено, що підстав для перерахунку пенсії у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком немає.

Не погоджуючись із відмовою викладеної у листі, позивач 25.02.2020 звернувся до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України зі скаргою.

Листом від 14.04.2020 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки постановою суду від 02.07.2007 у справі № 2-а-152 не зобов`язано перераховувати підвищення до пенсії учаснику бойових дій у зв`язку зі зміною розміру мінімальної пенсії за віком.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплати підвищення до пенсії з урахуванням зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (еквівалент мінімального розміру пенсії за віком), позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії не врахував, що залишаючи без змін постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 02.07.2007 у справі № 2-а-152, Апеляційного суду Вінницької області в ухвалі від 28.09.2010 зазначив: «при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої ст. 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком....» (а.с. 7).
Відтак, як базову величину для обрахунку присудженого постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 02.07.2007 у справі № 2-а-152 підвищення до призначеної позивачу пенсії слід враховувати розмір мінімальної пенсії за віком.
Розмір мінімальної пенсії за віком, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким законом є закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.
На обов`язок відповідача враховувати зростання мінімального розміру пенсії за віком при обрахунку підвищення до пенсії позивача вказано в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 28.09.2010 у справі № 2-а-152.
Таким чином, підвищення пенсії позивачу у розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком, має встановлюватись на підставі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законами України Про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком та переглядатися у зв`язку із зміною розміру мінімальної пенсії за віком.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, про протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії за віком позивача із урахуванням підвищення її розміру на 150 % мінімальної пенсії за віком, у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної пенсії за віком.
Відтак, за обставин цієї справи суд враховує, що розмір підвищення до пенсії за віком для учасників бойових дій до 30.06.2006 становив 150 % мінімальної пенсії за віком, а із  01.07.2006 - 25 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, із урахуванням рішень судів у справі № 2-а-152, позивач має право на застосування при обчисленні підвищення до його пенсії як учасника бойових дій показника величиною 150 % мінімальної пенсії за віком.
При цьому, суд застосував приписи ст.122 КАС України та обмежив виплату заборгованої суми річним терміном з посиланням на ч. 2 ст. 51 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно із положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу (ч. 8 ст. 382 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що приписами ст. ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Проаналізувавши предмет позову у справі, яка розглядається, апеляційний суд дійшов висновку, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями та бездіяльністю пенсійного органу щодо виконання судового рішення у справі № 2-а-152.
Тобто, якщо позивач вважав, протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 02.07.2007 у справі № 2-а-152, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність нового спору, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду судів у інших провадженнях, проте, на стадії виконання таких судових рішень.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15, від 03 квітня 2019 року по справі № 820/4261/18.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Виходячи зі змісту цієї норми, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність судового рішення, яким завершено розгляд справи і набрання цим судовим рішенням законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Вказані обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про закриття провадження у справі з наведених підстав.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається постанова про закриття провадження у справі з наведених  підстав.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язати вчинити дії закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі  03 червня 2021 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.