ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/15639/20 пров. № А/857/4987/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року (рішення ухвалено в м. Луцьку, головуючий суддя Ксензюк А.Я.) у справі № 140/15639/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                               В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся Волинського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив: визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення 01.08.2019 остаточного розрахунку та невиплати належних грошових сум при звільненні з військової служби; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 01.08.2019 по 30.01.2020 у розмірі 103 638 грн 39 коп.
В обґрунтування позову зазначає, що в день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, відповідач зобов`язаний був провести з ним повний розрахунок, однак цього не зробив, а саме не виплатив індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.07.2015 по 01.12.2018. Вказані кошти були виплачені несвоєчасно і тільки за рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 № 140/3074/17. На виконання вказаного рішення суду 30.01.2020 відповідач перерахував йому 52 973,74 грн, а тому фактична затримка у розрахунку склала з 01.08.2019 по 30.01.2020. Наведене є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року позов задоволено частково.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважаючи, що таке винесене з порушенням норм матеріального права, при тому, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи; а тому просив скасувати оскаржуване рішення та в задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями, а проходять службу, відтак на останніх не поширюються норми КЗпП. Також звертає увагу на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду. 

Оскільки справа в суді першої інстанції розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в письмовому провадженні, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 25.04.2008 по 01.08.2019 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Наказом начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України “По особовому складу” від 01 серпня 2019 року № 408-ос майора ОСОБА_1 , начальника відділення тимчасового тримання відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Північного регіонального управління від 27.06.2019 № 210-ОС за підпунктом “а” (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, з правом носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення. 
Остаточною датою  закінчення військової служби вважається – 01.08.2019.
При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами, у період проходження військової служби з 25.04.2008 по 01.08.2019 позивач отримував грошове забезпечення у Луцькому прикордонному загоні. 

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 у справі №140/3074/19, яке набрало законної сили 18.01.2020, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із 01 липня 2015 року по 30 листопада 2018 року включно; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01 липня 2015 року по 30 листопада 2018 року включно; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за усі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період із 02 березня 2015 року по 01 серпня 2019 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за усі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період із 02 березня 2015 року по 01 серпня 2019 року.

На виконання вказаного рішення суду Луцький прикордонний загонін перерахував позивачу на картковий рахунок 30.01.2020 кошти в сумі 52 973,74 грн,  що підтверджується випискою з карткового рахунку Приват-24 та не заперечується відповідачем.

У зв`язку з наявністю факту несвоєчасного розрахунку при звільненні з військової служби позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум в розмірі 103 638,39 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції мотивував це тим, що станом на день виключення позивача з особового складу частини у зв`язку зі звільненням відповідачем не було виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01.07.2015 по 30.11.2018 включно та грошову компенсацію за усі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період із 02.03.2015 по 01.08.2019.
Відтак, всупереч нормам чинного законодавства з позивачем не здійснено повного розрахунку при звільненні, чим допущено протиправну бездіяльність.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд першої інстанції не врахував питання щодо застосування строків звернення до адміністративного суду, що передує вирішенню спору по суті.

Апеляційний суд вважає, що позов необхідно залишити без розгляду, виходячи з таких підстав.

Відповідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначена статтею 117 КЗпП України, відповідно до частини першої якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Строк звернення до адміністративного суду встановлений статтею 122 КАС України, відповідно до частин першої - третьої якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Про необхідність застосування місячного строку позовної давності для звернення особи до суду із заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні із публічної служби, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнена особа дізналася або повинна була дізнатися про те, що роботодавець, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, вказано у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року в справі № 240/532/20.

За вимогами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 03 листопада 2020 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (30 січня 2020 року), не порушуючи питання про поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом та не заявлено відповідного клопотання про поновлення строку звернення до суду, не надано доказів поважності причин його пропуску, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
При цьому, на думку колегії суддів, будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не могли позбавити позивача можливості звернутися до суду після зарахування коштів на його картковий рахунок (у січні 2020 року) в межах строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Разом з тим, необхідно зазначити, що за приписами частини четвертої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України залишення позову без розгляду не позбавляє особу можливості повторного звернення до суду з таким позовом та наведення, у випадку пропуску строку звернення до адміністративного суду, обґрунтування причин його пропуску та доводів щодо їх поважності з наданням належних доказів.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа “Каменівська проти України”): “…право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...”.

Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, і вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.

Згідно з частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які не можливо усунути в процесі розгляду справи апеляційним судом, а тому рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року слід скасувати та прийняти постанову, якою позов залишити без розгляду.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі № 140/15639/20 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин