П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11860/20	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.                       рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса                      18 лютого 2021 року	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,
при секретарі                                                            Ісмієвій А.І.

за участі:
представника апелянта                                        Бутрик А.О.,
представника позивача                                        Глиняної Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалпроекшн» до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів,- 

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобалпроекшн» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної казначейської служби України в Одеській області та Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області, а саме: визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС в Одеській області щодо внесення до графи Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування «Інформація про узгодження суми бюджетного відшкодування» даних про дату узгодження суми бюджетного відшкодування та узгодженої суми бюджетного відшкодування Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛПРОЕКШН»; визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС в Одеській області щодо невжиття належних заходів, направлених на відшкодування на рахунок ТОВ “ГЛОБАЛПРОЕКШН” задекларованої  суми податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 року, у загальному розмірі 17308850 грн.; стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 17308850 грн.; стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» пені, за період з 30 листопада 2017 року по 16 листопада 2020 року, у розмірі 8   297   181,69 грн.; стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» інфляційних збитків, за період з 30 листопада 2017 року по 16 листопада 2020 року, у розмірі 2   899   390,91 грн.; стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» відсотків за користування грошовими коштами за період з 30.11.2017 року по 16.11.2020 року в розмірі 1539477,03 грн.; стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» пені, інфляційних збитків та відсотків за користування грошовими коштами за період з 30 листопада 2020 року по день погашення заборгованості бюджету.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправною бездіяльність щодо не внесення до графи Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування «Інформація про узгодження суми бюджетного відшкодування» даних про дату узгодження суми бюджетного відшкодування та узгодженої суми бюджетного відшкодування ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН»; визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Одеській області щодо невжиття належних заходів, направлених на відшкодування на рахунок ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» задекларованої суми податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 року в загальному розмірі 17   308   850,00 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 17   308   850,00 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» пеню, за період з 30 листопада 2017 року по 18 лютого 2021 року, в розмірі 9   042   048,40 грн.;стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» інфляційні збитки, за період з 30 листопада 2017 року по 18 лютого 2021 року, у розмірі 3   929   755,78 грн.;стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» 3 % відсотки річних від простроченої суми грошового зобов`язання, за період з 30 листопада 2017 року по 18 лютого 2021 року, в розмірі 1   674   453,41 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як позивач не має права на отримання спірного бюджетного відшкодування, оскільки після ухвалення судових рішень у справі № 420/6409/19 ним подано уточнений розрахунок його сум бюджетного відшкодування.
Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції не надано належної оцінки його посиланням на неточність розрахунків зазначених позивачем сум пені та інфляційних збитків, а також строкам їх нарахування.
В свою чергу, товариством подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якого вбачається, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як ним доведено наявність у нього права на отримання спірних коштів.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року, у справі № 1540/4234/18, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року, встановлено, що податковим органом не прийнята податкова декларація ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» з ПДВ за вересень 2017 року.
При цьому, судами визнано такі дії податкового органу протиправними та визнано податкову звітність такою, що подана у день її фактичного отримання, а саме 20 жовтня 2017 року, а також зобов`язано податковий орган виключити з реєстру заяву про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо відмови у прийнятті цієї декларації.

В свою чергу, податковим органом, в порушення норм податкового законодавства, зокрема, строків проведення камеральної перевірки, камеральна перевірка проведена 02 жовтня 2019 року.
За результатами камеральної перевірки ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» податковим органом складено акт від 02 жовтня 2019 року № 65/15-32-04-02/41129803 з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника по декларації з ПДВ за вересень 2017 року.
При цьому, зазначеною перевіркою встановлено завищення позивачем суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 17   308   850,00грн., а тому позивачу направлене податкове повідомлення-рішення від 22 жовтня 2019 року № 000024402.
В свою чергу, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, у справі №420/6409/19, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, податкове повідомлення-рішення від 22 жовтня 2019 року № 000024402 визнано протиправним та скасоване, а також зобов`язано ГУ ДПС в Одеській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН», у розмірі 17   308   850,00 грн.
Між тим, враховуючи триваючи бездіяльність податкового органу щодо виконання зазначеного рішення суду, а також бажаючи отримати належну суму бюджетного відшкодування, товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як товариство має право на отримання належного йому бюджетного відшкодування та компенсаційних виплат, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Так, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, згідно пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Згідно п. 200.10 ст. 200 ПК України, у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Згідно п. 76.3 ст. 76 ПК України, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Згідно пп. «б» п. 200.12 ст. 200 ПК України, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна).
Згідно п. 200.23 ст. 200 ПК України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, у справі 420/6409/19, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, зокрема, зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області внести в Реєстр заяв про повернення сум бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ТОВ «Глобалпроекшн» у розмірі 17   308   850,00 грн.
В даному випадку, вказаними судовими рішення підтверджено право ТОВ «Глобалпроекшн» на отримання зазначеної суми бюджетного відшкодування згідно податкової декларації за вересень 2017 року.
При цьому, як вбачається із зібраних матеріалів у справі та не заперечується сторонами, ТОВ «Глобалпроекшн» на момент розгляду даної справи не отримано відповідних сум бюджетного відшкодування.
Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги податкового органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що адміністративним судом у межах розгляду даної справи не вирішується питання доцільності виплати відповідної суми.
В свою чергу, як зазначено вище, право товариства на отримання спірної суми бюджетного відшкодування вже встановлено судовими рішеннями, які набрали законну силу, а як наслідок воно не підлягає жодному сумніву.
Тому, колегія суддів не може надавати правову оцінку усім доводам податкового органу про те, що спірна сума бюджетного відшкодування сформована у протиправний спосіб, а як наслідок позбавляти товариство права на отримання належних йому коштів на даній стадії спірних правовідносин.
При цьому, колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з даним адміністративним позовом ТОВ «Глобалпроекшен», констатуючи своє право на отримання бюджетного відшкодування, бажає отримати ефективний судовий захист своїх порушених прав, шляхом стягнення спірних сум безпосередньо з Державного бюджету України.
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне дотримання принципу верховенство права, як основоположного принципу адміністративного судочинства, що визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року, у справі № 826/7380/15 зроблено правовий висновок про те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податків до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призводять до ефективного відновлення права платника податків.
Тому, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права платника податків, є стягнення з Державного бюджету України заборгованості із відшкодування ПДВ.
В свою чергу, колегія суддів не вбачає правових підстав не враховувати зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, а як наслідок погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Глобалпроекшен» належної йому суми бюджетного відшкодування для забезпечення ефективного захисту порушених прав останнього.
Між тим, одним з доводів скарги податкового органу є те, що ТОВ «Глобалпроекшен» добровільно відмовилось від отримання належного йому бюджетного відшкодування, шляхом подання 25 березня 2020 року уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправлення самостійно виявлених помилок (т. 1 а.с. 209-211).
Проте, як вбачається з п. 20.2 зазначеного розрахунку, товариством зазначено 17   308   850, грн. у якості суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню.
При цьому, як зазначає ТОВ «Глобалпроекшен», в додатку № 4 до розрахунку, на який також посилається податковий орган, товариством змінено виключно розрахункові рахунки для отримання належної йому суми відшкодування.
В свою чергу, щодо наявність у товариства права на отримання спірних сум пені, інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).
За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).
Також, ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).
Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету сум пені, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15).
Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В даному випадку, на переконання Великої Палати Верховного Суду, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). 
Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Між тим, як зазначалось колегією суддів вище, позивач отримав право на спірне бюджетне відшкодування ще у 2017 році, що підтверджується судовими рішеннями у справі № 420/6409/19, які набрали законну силу.
Проте, через триваючу на протязі майже чотирьох років бездіяльність податкового органу, яку колегія суддів вважає протиправною, позивачу не виплачено належних йому коштів.
При цьому, колегія суддів зазначає, що зазначена затримка податкового органу безумовно завдала майнових втрат товариству, так як належний йому розмір виплати знецінився через інфляцію.
Між тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року (справа № 910/4590/19), спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
При цьому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.
В свою чергу, стягнення таких майнових втрат здійснюється у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку, так як постраждала сторона не повинна доводити розмір його втрат.
З огляду на те, що державою, в особі її органів, порушено виниклі грошові зобов`язання перед товариством, а тому у останнього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.
Між тим, надаючи правову оцінку доводам податкового органу щодо пропуску товариством встановленого п. 102.4 ст. 102 ПК України строку звернення до суду з позовом про стягнення відповідних сум, колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року, у справі № 1540/4234/18, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року, визнано податкову декларацію ТОВ «ГЛОБАЛПРОЕКШН» з податку на додану вартість за вересень 2017 року з додатками до неї такими, що подані у день їх фактичного отримання, а саме 20 жовтня 2017 року.
При цьому, у межах встановлених податковим законодавством строків не проведено камеральної перевірки, що також підтверджується судовими рішеннями у справі № 420/6409/19, а як наслідок з листопада 2017 року спірна сума вважається узгодженою.
Тому, колегія суддів вважає, що при зверненні до суду з даним адміністративним позовом товариством не порушено відповідних строків.
При цьому, відповідно до вимог п. 200.23 ст. 200 ПК України товариством у своїх розрахунках пені використано розмір облікової ставки, встановленої станом на момент її винесення.
З іншого боку, колегія суддів наголошує на тому, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку, на переконання колегії суддів, податковий орган на виконання вищевказаних приписів КАС України мав надати власний розрахунок пені, інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми, вважаючи невірними проведені товариством розрахунки.
При цьому, колегія суддів не приймає посилань представника податкового органу на необхідність проведення експертизи відповідних розрахунків з метою встановлення їхньої достовірності, так як нарахування відповідних сум, зокрема пені, платникам податків входить до безпосередніх функціональних обов`язків податкових органів.
Більш того, колегія суддів зазначає, що численні посилання податкового органу на незгоду із судовими рішеннями у справі 420/6409/19 та необхідність зупинення провадження у справі до можливого перегляду останніх, а також на необхідність проведення експертиз у даній справі, спрямовано виключно на затягування строку набрання законної сили судовими рішеннями у даній справі.
З іншого боку, враховуючи невиконання суб`єктом владних повноважень покладених на нього процесуальних обов`язків та процесуальну поведінку податкового органу, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог на підставі зібраних матеріалів у справі.
При цьому, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права достатніх для скасування його рішення не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної податкової служби в Одеській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 26 травня 2021 року. 

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.