ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«06» квітня 2021 року 
м. Харків
справа № 621/1964/15-ц
провадження № 22ц/818/1013/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю. 
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», представник позивача – Шевченко А. О.,
відповідачі – ОСОБА_1 , представниця відповідачки – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
позивачка за зустрічним позовом – ОСОБА_1 , представниця позивачки за зустрічним позовом – Гетьман О.М.,
відповідачі за зустрічним позовом - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», представник відповідача за зустрічним позовом – Шевченко А. О., Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
третя особа за зустрічним позовом - Данило М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2020 року в складі судді Шахової В.В.
в с т а н о в и в:
У серпні 2015 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HAJWGK01270014, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 302 495,00 грн на термін до 14 грудня 2026 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в прядку, встановлені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Зазначив, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачці кредит.

Вказав, що у зв`язку з порушенням умов кредитного договору ОСОБА_1 станом на 25 червня 2015 року має заборгованість в розмірі 689 413,64 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 230 043,53 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 227 135,11 грн, заборгованості за комісією за користування кредитом - 28 552,33 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 203 682,67 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість в розмірі 689 413,67 грн за кредитним договором № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року, стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Не погоджуючись з позовними вимоги у червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживачів.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 15 грудня 2006 року між нею та банком укладено кредитний договір № HAJWGK01270014, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати їй на строк з 15 грудня 2006 року до 14 грудня 2026 року кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 302 495,00 грн на наступні цілі: для придбання будинку в розмірі 247 450,00 грн та на сплату страхових платежів у випадках та згідно до порядку в розмірі 55 045,00 грн, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць (16,08% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Періодом сплати передбачено період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати вона як позичальник повинна надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 3994,00 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди комісії.

Пункт 1.1. кредитного договору передбачає сплату за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту щомісячно в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно пункту 3.11 даного договору та винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2 цього договору.

Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено забезпечення виконання зобов`язань у виді іпотеки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , тому в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 грудня 2006 року укладено договір іпотеки № HAH2GK01270031, відповідно до якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 237,20 кв м, житловою площею 107,30 кв м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності. Ціна предмету іпотеки дорівнює 303000,00 грн.

Також, 15 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № HAJWGK01270014/1, предметом якого є надання поруки поручителем за виконання нею свої зобов`язань за кредитним договором № HAJWGK01270014.

Зазначила, що вона своєчасно здійснює сплату заборгованості за кредитом і по сьогоднішній день, тому борг не міг виникнути.

01 листопада 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та Акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого здійснено відступлення за плату права вимоги Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до боржників на отримання платежів за кредитом, відсотками, комісіями, винагородами, неустойки, що випливають з договорів, в тому числі, за кредитним договором, укладеним з нею. Також здійснено відступлення права вимоги за договорами, які забезпечують виконання зобов`язань боржника перед клієнтом.

Зазначила, що у березні 2009 році вона випадково дізналася про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, при цьому Акціонерним товариством «Акцент-Банк» було порушено порядок збільшення відсоткової ставки, оскільки договором передбачено, що банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Вказала, що вона не отримувала жодного письмового повідомлення про зміну відсоткової ставки за кредитним договором, оскільки воно направлено на адресу, за якою вона була раніше зареєстрована. Також, це повідомлення надіслано раніше ніж вступу в чинність зміненої процентної ставки.

В грудні 2010 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки та зазначив, що станом на 10 серпня 2010 року борг становить 514 250,49 грн, тоді як з виписки банку станом на 29 листопада 2010 року заборгованість склала 359 443,88 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 січня 2013 року в задоволенні позову Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовлено, оскільки цей банк не є належним кредитором.

30 січня 2014 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 01 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Вказала, що банк відмовляв їй у наданні обґрунтованого розрахунку заборгованості та іншої інформації за кредитним договором, а також повідомляв про належність права вимоги за кредитним договором саме Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк». Аналогічне повідомлення з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» від 25 вересня 2015 року містить інформацію про наявність заборгованості, а також, що право вимоги за кредитним договором належить Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк». В подальшому їй повідомлено, що у 2014 році було здійснено зворотне відступлення права вимоги за кредитним договором на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». При цьому у продовж 2017 року їй постійно приходять SMS -повідомлення з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про необхідність сплати заборгованості.

Посилалася на те, що про відсутність системності у підході до створення штучного боргу та про його необґрунтованість свідчать також довідки про заборгованість, видані їй Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» станом на 21 листопада 2016 року, згідно з якою борг складав 918 499,57 грн та станом на 25 травня 2017 року незрозуміле зменшення боргу до 799 599,27 грн.

Вважала, що вона сплачувала проценти за попередньою ставкою та не вчиняла інших дій щодо прийняття пропозиції, що свідчить про відсутність її згоди, відсутності домовленості, тому у такому випадку слід виходити з умов договору.

Вказала, що умовами кредитного договору не визначено, в чому полягає надання банком послуг, за які підлягає сплаті винагорода за надання фінансового інструменту та яка природа цих послуг. Таким чином, ця умова кредитного договору є нікчемною, тому необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Вважала, що до пені необхідно застосувати строк позовної давності в один рік.

Зазначила, що її хвилювання, нервові зриви та розпач, які були викликані діями та бездіяльністю банків, які тривалий час відмовляли їй в реалізації передбаченого законом і договором права на інформацію, на якість наданої послуги, на забезпечення виконання умов кредитного договору, зіпсований на довгі роки настрій – є моральна шкода, яку оцінює в розмірі 70 000,00 грн з кожного банку.

Просила визнати незаконними дії Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та Акціонерного товариства «Акцент-Банк» щодо відмови в наданні їй обґрунтованих розрахунків заборгованості за кредитним договором № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року, що укладений між нею та Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк»; визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Акцент-Банк» щодо підвищення процентної (відсоткової) ставки з 16,08% на рік до 27,42% на рік за кредитним договором № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року, що укладений між нею та Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» через порушення передбаченого договором порядку повідомлення боржника та зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості за цим кредитним договором з урахуванням процентної ставки 16,08%; визнати незаконними дії Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» щодо нарахування заборгованості, виходячи з процентної (відсоткової) ставки 27,42% на рік за кредитним договором № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року, що укладений між нею та Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості за цим кредитним договором з урахуванням процентної ставки 16,08% з одночасним перерахуванням надлишково сплачених коштів з рахунку за відсотками та рахунку для комісії та винагороди – на кредитний рахунок; встановити нікчемність пункту 1.1 кредитного договору № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року в частині встановлення винагороди за надання фінансового інструменту щомісячно в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту та зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство «Акцент-Банк»; стягнути на її користь з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» моральну шкоду в розмірі 70 000,00 грн; стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» моральну шкоду в розмірі 70 000,00 грн; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № НАJWGК01270014 від 15 грудня 2006 року в розмірі 53 343, 42 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 282,82 грн; в іншій частині в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено; в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_1 – задоволено частково; зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок зайво сплачених коштів за кредитним договором № HAJWGK01270014, укладеного 15 грудня 2006 року з Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в частині встановленої винагороди за надання фінансового інструменту щомісячно в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту; в іншій частині в задоволенні зустрічного позову відмовлено; стягнуто з  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог за первісним позовом про стягнення заборгованості, а також в частині задоволених позовних вимог за зустрічним позовом, в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідачів за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 2006 року взагалі не містила положень щодо нікчемності умов договору про надання споживчого кредиту, що передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Вказав, що умовами укладеного кредитного договору чітко визначено усі платежі, в тому числі, щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту, які повинен здійснювати позичальник задля належного виконання умов договору, і відповідачка власноручним підписом підтвердила усвідомлення цих умов та погодження з ними. Зазначив, що Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту були затверджені вже після укладення спірного кредитного договору. Позичальника було належним чином в письмовій формі повідомлено про усі умови кредитування, які відображені у підписаному нею договорі. Вказав, що 11 січня 2007 року банк відступив своє право вимоги за кредитним договором Закритому акціонерному товариству «Акцент-Банк» та лише 15 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» відступив право вимоги Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» за додатковою угодою до договору факторингу від 11 січня 2007 року, отже Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» не змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором шляхом направлення вимоги про повернення кредиту 11 грудня 2012 року, адже на цей момент належним кредитором був саме Акціонерне товариство «Акцент-Банк». 30 січня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, отже строк виконання кредитного договору може вважатися зміненим лише з моменту звернення належного кредитора з вимогами про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, тобто з 30 січня 2014 року. Зазначив, що позичальник страхові платежі самостійно не сплачував, а тому банк сплатив їх замість нього, внаслідок чого тіло кредиту в грудні кожного року збільшувалось на суму сплати страховій компанії. Вважав, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про припинення поруки, оскільки 5-річний строк з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором на момент пред`явлення вимоги до поручителя не сплинув.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

19 березня 2021 року від представника банку до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що з урахуванням того, що банк змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом до певної дати – 11 січня 2014 року, залишок заборгованості за кредитом станом на 04 березня 2021 року складає 194 517, 29 грн, які підлягають стягненню солідарно з відповідачів. Вважав, що строк поруки не закінчився, оскільки його дія припинена тільки 11 січня 2019 року, а банк звернувся з позовом за захистом своїх прав у серпні 2015 року.

05 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява – пояснення, в яких вона зазначає, що нею в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачено ще по 4000,00 грн в березні та квітні 2021 року, тому сума заборгованості повинна зменшитися до 186 517, 29 грн.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині – cкасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості за комісією за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та встановлення винагороди за надання фінансового інструменту щомісячно в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту суперечить чинному законодавству.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 грудня 2006 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HAJWGK01270014, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 15 грудня 2006 року по 14 грудня 2026 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 302 495,00 грн на наступні цілі: 247 450,00 грн – на придбання будинку, а також у розмірі 55 045,00 грн - на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 3994,00 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії.

Як вбачається з пунктів 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору; зміні облікової ставки Національного банку України; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці Національного банку України). При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка Національного банку України, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка за кредитами або пропорційно збільшенню курсу долара США. За своїм розсудом банк має право зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. При цьому банк протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки надсилає письмове повідомлення позичальнику з наведенням зменшеного розміру процентної ставки й дати, з якого вона встановлюється, що є зміною умов даного договору.

Із пункту 3.2 кредитного договору вбачається, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 3,83% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в пункті 1.1 суми щомісячного платежу за кредитним договором.

Як вбачається з пункту 3.3 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитом, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно пунктів 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі - пені згідно розділу 4 цього договору, далі -простроченої комісії за кредитом, далі - простроченої винагороди, далі -прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом; частина суми, що залишилася направляється на погашення заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту.

Із пункту 4.1 кредитного договору вбачається, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого пунктами 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 1,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочення (а.с.13-14 том 1, а. с 69-70, 103-104 том 2). 
15 грудня 2006 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № HAJWGK01270014/1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручається за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року та відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктами 11 та 12 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.15 том 1, а.с.105 том 2).

Також, 15 грудня 2006 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № HAH2GK01270031, предметом договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного у пункті 7 договору в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотека переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Згідно пункту 7 договору іпотеки в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, жилий будинок загальною площею 237,20 кв м, житловою площею 107,30 кв м, з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчено приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І., за реєстровим номером 12864469 (а.с.106 том 2).

01 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та Закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в сумі, визначеній в пункті 8 цього договору в розпорядження клієнта за плату, розмір якої встановлено пунктом 4 даного договору, а клієнт зобов`язується відступити фактору у повному обсязі права вимоги до боржників, що випливають з договорів, перелік яких визначено у додатку № 1 до цього договору.

З витягу з додатку до договору факторингу вбачається, що кредитний договір № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року увійшов до переліку договорів, які відступлене фактору (а.с.104-107, 108, 160-161 том 1, а.с.108-109 том 2, а.с.22-25, 26-29 том 3).

25 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено додаткову угоду до договору факторингу № 1 від 01 листопада 2007 року, за якою сторони узгодили про внесення змін до договору шляхом доповнення його новими умовами. У зв`язку з чим договір доповнено пунктами 10 - 14, виклавши їх в такій редакції: пункт 10 - у разі невиконання боржниками (іпотекодавцями) будь-яких умов за договорами про іпотечний кредит/або договорами іпотеки, фактор має право вимагати від клієнта про зворотне відступлення права вимоги, які були відступлені клієнтом за цим договором. В цьому разі фактор передає, а клієнт зобов`язується прийняти всі права вимоги за кредитними договорами, перелік яких визначається у вимозі фактора. Передача фактором зворотнього відступлення права вимоги здійснюється на підставі його письмових вимог, які є невід`ємною частиною цього договору, далі - вимога.

Як вбачається з акту прийому-передачі договорів та розрахунку заборгованості, Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» передав, а Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» прийняв оригінали договорів, за якими здійснюється зворотнє відступлення права вимоги, та розрахунок заборгованості за кредитами, яке є додатком № 3 від 15 вересня 2014 року до додаткової угоди від 25 квітня 2014 року до договору факторингу № 1 від 01 листопада 2007 року. Кредитний договір № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року увійшов до переліку договорів, за якими здійснюється зворотнє відступлення права вимоги та зазначено, що вартість зворотнього відступлення становить 235 998,98 грн, з яких тіло кредиту - 224 202,63 грн, прострочене тіло - 11 796,35 грн (а.с.30-32, 33-35 том 3).

15 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено додаткову угоду до договору факторингу № 1 від 01 листопада 2007 року, якою сторони узгодили пункт 11 договору та виклали в наступній редакції: пункт 11 - загальна вартість зворотнього викупу за кредитними договорами, зазначеними у додатку № 1 становить 72 647 784,29 грн, 305 650,38 доларів США.

Як вбачається з відомостей договорів та розрахунку заборгованості, Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» передав, а Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» прийняв оригінали договорів, за якими здійснюється зворотнє відступлення права вимоги та розрахунок заборгованості за кредитами, яке є додатком № 1 від 15 вересня 2014 року до додаткової угоди від 15 вересня 2014 року до договору факторингу № 1 від 01 листопада 2007 року. Кредитний договір № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року увійшов до переліку договорів, за якими здійснюється зворотнє відступлення права вимоги та зазначено, що вартість зворотнього відступлення становить 235 998,98 грн, з яких тіло кредиту - 224 202,63 грн, прострочене тіло кредиту - 11 796,35 грн (а.с.20, 21-23, 135, 136, 154 том 2).

У грудні 2010 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача, визнання протиправними дій та визнання умов кредитного договору нікчемними та рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 листопада 2012 року у справі № 2014/2-243/11 позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року у розмірі 374 601,07 грн, звернено стягнення на будинок загальною площею 237,20 кв м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № НАН2GК01270031 від 15 грудня 2006 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажі будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» усіх передбачених законом дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; в іншій частині позовних вимог - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1708, 50 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 – відмовлено у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 січня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 листопада 2012 року в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та додаткове рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 листопада 2012 року скасовано, в позові Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAJWGK 01270014 від 15 грудня 2006 року у розмірі 374 601,07 грн на будинок загальною площею 237,20 кв м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № НАН2GK01270031 від 15 грудня 2006 року за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на вид майна вказаного предмету іпотеки, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» усіх передбачених законом дій, необхідних для продажу предмету іпотеки від імені ОСОБА_1 третій особі - відмовлено, в решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.43-45 том 1, а.с.7-9 том 2).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором за ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка станом на 10 серпня 2010 року становила 514 250,49 грн, з яких заборгованість за кредитом - 242 891,63 грн, заборгованість за відсотками - 88 316,49 грн, заборгованість з комісії - 7460,10 грн, пені - 175 582,27 грн (а.с.110-111 том 1, а.с.68 том 2).

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1  про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року та додатковим рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02 грудня 2014  року у справі № 621/286/14-ц, позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задоволено, в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості у розмірі 482 565,49 грн за кредитним договором № НАJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , звернено стягнення на будинок загальною площею 237,20 кв м, житловою площею 107,30 кв м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки № НАJWGК01270014 від 15 грудня 2006 року) Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від всіх форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно  від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки будинку; виселено ОСОБА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку з будинку АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати зі сплати судового збору та витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення в сумі 4231,50 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, змінено рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року, відмовлено Публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк» у задоволенні позовних вимог в частині надання позивачу права отримання кадастрового номеру земельної ділянки відповідача, позовні вимоги в частині стягнення судових витрат задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 3654,00 грн у якості компенсації витрат зі сплати судового збору і 484,80 грн у якості компенсації витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача; в іншій частині рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 20 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.2-6 том 2).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 01 червня 2016 року у справі № 621/286/14-ц Публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк» у задоволенні позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю (а.с.6-10 том 3).

Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1 лист від 31 грудня 2008 року, в якому повідомив про те, що з 01 лютого 2009 року відсоткова ставка за кредитним договором складатиме 27,42% на рік (а.с.12, 61 том 2). 

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу № 30.1.0.0/2-2372815003 від 11 грудня 2012 року, в якому зазначив, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором прострочена заборгованість ОСОБА_1 складає 146 644,21 грн, в тому числі, основний борг – 383 574,92 грн, відсотки – 130 712,01 грн, пеня – 15 273,90 грн. Загальний розмір заборгованості за кредитом - 383 574,92 грн. Враховуючи викладене, зобов`язав ОСОБА_1 повернути суму кредиту в повному обсязі, а також проценти, комісію та штрафні санкції, нараховані на день повернення кредиту, в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с.73 том 2, а.с.106 том 3). 

Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення № 237.815003 від 15 червня 2010 року, в якому зазначив, що прострочена заборгованість складає 190 388,14 грн станом на 19 травня 2010 року (а.с.10, 72 том 2).

Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1  вимогу № 30.1.0.0/2-034 від 25 листопада 2013 року, в якій зазначив, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором прострочена заборгованість складає 243 238,37 грн та повідомив про те, що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором № НАJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року. Враховуючи викладене, вимагав від ОСОБА_1 повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нараховані на день повернення кредиту, в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги, яку отримано ОСОБА_1 12 грудня 2013 року (а.с.11, 75 том 2, а.с.107, 147, 148-149 том 3).

08 липня 2015 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» на адреси реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_3 направив повідомлення № 30.1.0.0/2-034 від 25 червня 2015 року, в яких просив у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість, яка складає 465 064,22 грн, з яких заборгованість за кредитом – 10 217,25 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом – 247 705,10 грн, заборгованість а комісією за користування кредитом – 3859,20 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 203 182,67 грн (а.с.8, 9, 10-12, 156,157 том 1, а.с.77 том 2).

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», в якому просила повідомити про підстави виникнення заборгованості за кредитним договором, надати розрахунок заборгованості, виписку та повідомити, кому на даний час належить право вимоги за договором, на що банк надав відповідь № 20.1.0.0.0/7-150918/1941 від 25 вересня 2015 року, але у наданні розрахунку заборгованості відмовив (а.с.38, 60 том 1).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Одним із способів припинення зобов`язання відповідно до статті 599 ЦК України є його виконання, проведене належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України належне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором передбачає, у тому числі, дотримання визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 отримала грошові кошти за кредитним договором від 15 грудня 2006 року, однак належним чином не виконувала зобов`язання з погашення кредиту.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на станом на 25 червня 2015 року ОСОБА_1 мала заборгованість в розмірі 689 413,64 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 230 043,53 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 227 135,11 грн, заборгованості за комісією за користування кредитом - 28 552,33 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 203 682,67 грн. 

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору від 15 грудня 2006 року кредитні кошти надаються банком на умовах сплати винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту. 

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правові висновки про застосування положень частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту викладено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). 

За змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз указаних норм вказує на те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, за змістом пункту 3.6 яких банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або за дії, які споживач здійснює на користь банку або що їх вчиняє банк, або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин, були затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, тобто також після укладання сторонами кредитного договору від  15 грудня 2006 року.
В силу вимог частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням вимог Конституції України про дію законів у часі викладені положення Правил та Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, а тому відсутні підстави для визнання недійсними (нікчемними) положень кредитного договору про сплату на користь банку винагороди (комісії).

Висновки колегії суддів не суперечать правовим висновкам Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), оскільки на час укладення кредитного договору, який є предметом розгляду у цій справі, законодавство не містило норм, які забороняли банкам встановлювати в кредитному договорі такого платежу, як комісія за надання фінансового інструменту та здійснення додаткового моніторингу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про нікчемність пункту 1.1. кредитного договору № НАJWGК01270014, укладеного 15 грудня 2006 року між Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в частині встановлення винагороди за надання фінансового інструменту щомісячно в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту є помилковим, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 467/878/15-ц (провадження № 61-2790св19).

Таким чином, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення нікчемності пункту 1.1 кредитного договору № HAJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року в частині встановлення винагороди за надання фінансового інструменту щомісячно в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту та зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та Акціонерного товариства «Акцент-Банк» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором вказана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 326/1630/16 (провадження № 61-1728св19), 21 жовтня 2020 року у справі № 404/6807/15-ц (провадження № 61-19650св19) та ін.

Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Матеріали справи свідчать про те, що в період, коли належним кредитором за кредитним договором № НАJWGK01270014 від 15 грудня 2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , було Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», товариство направив на адресу ОСОБА_1 вимогу № 30.1.0.0/2-034 від 25 листопада 2013 року, якою зобов`язав ОСОБА_1 повернути суму кредиту в повному обсязі, а також проценти, комісію та штрафні санкції, нараховані на день повернення кредиту в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги, яку отримано ОСОБА_1 12 грудня 2013 року.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що тим самим банк змінив строк виконання основного зобов`язання, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та пені після 11 січня 2014 року належить відмовити в зв`язку з необґрунтованістю.

Як вбачається з матеріалів справи станом на 11 січня 2014 року ОСОБА_1 мала заборгованість за кредитним договором в розмірі 486 178,19 грн, яка складається з заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 235 998,98 грн, заборгованості за процентами – 167 112,93 грн, заборгованості з комісії – 20 119,51 грн, заборгованості з пені – 62 946,77 грн.

Також, матеріали справи свідчать про те, що за період з 11 січня 2014 року по 16 липня 2020 року ОСОБА_1 сплатила в рахунок заборгованості суму 259 660,90 грн (231 660,90+28 000,00).

Вказану суму необхідно розподілити на погашення заборгованості, яка виникла станом на 11 січня 2014 року в порядку передбаченому пунктом 3.3 кредитного договору, а саме спочатку - на погашення пені, потім - комісії, процентів, а потім - тіла кредиту.

В суді апеляційної інстанції представниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пояснили, що ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості ще сплатила у березні 2021 року – 4000,00 грн, в квітні 2021 року – 4000,00 грн, тому просили зменшити суму заборгованості з урахуванням сплаченої. 

В свою чергу в суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що дійсно ОСОБА_1 погашала кредит. Зазначив, що станом на 04 березня 2021 року сума заборгованості склала 190 517, 29 грн, яку і просив стягнути. Про сплату в розмірі 4000,00 грн йому невідомо, тому вважав, що сплачені ОСОБА_1 кошти в розмірі 4000,00 грн будуть відраховані на стадії виконання судового рішення.

Аналізуючи обставини справи, пояснення учасників справи, наведені в суді апеляційної інстанції докази від учасників справи, слід зазначити, що сума заборгованості, яка залишилася та підлягає стягненню на користь банку становить 190 517, 29 грн (194, 517, 29 грн – 4000 грн).

У відповідності до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договорів про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника (пункт 4) не свідчать, що цими договорами установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої  статті 559 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18), від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19).

Матеріали справи свідчать про те, що датою остаточного повернення кредиту згідно з умовами кредитного договору є 14 грудня 2026 року.

Пунктами 11 та 12 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи банк направив на адресу ОСОБА_1 вимогу № 30.1.0.0/2-034 від 25 листопада 2013 року, якою зобов`язав ОСОБА_1 повернути суму кредиту в повному обсязі, а також проценти, комісію та штрафні санкції, нараховані на день повернення кредиту, в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги, яку отримано ОСОБА_1 12 грудня 2013 року.

Отже, таким чином банком змінено строк повернення кредиту у повному обсязі з 14 грудня 2026 року на 11 січня 2014 року.

Порука за своєю правовою природою має додаткове (акцесорне) зобов`язання до основного (кредитного) договору та пряму залежність від його умов.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19).

Разом з тим, строк дії договору поруки після припинення основного зобов`язання не сплив. Банк звернувся до боржниці та поручителя в межах строку дії договору поруки, тому висновок суду щодо відсутності солідарного стягнення з боржниці та поручителя суми заборгованості є помилковим.

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, оскільки не в повній мірі досліджені обставини справи та наявні у справі докази, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з відповідачів на користь банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3581, 20 грн по 1790, 60 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2020 року в оскаржуваній частині – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» солідарно заборгованість за кредитним договором № НАJWGК01270014 від 15 грудня 2006 року в розмірі 190 517, 29 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживачів – залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3581, 20 грн по 1790, 60 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України.