УХВАЛА        
 
15 квітня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 523/15545/17
 
провадження № 61-2376ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                            Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від                           24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                      ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від                           24 листопада 2020 року, здана до поштового відділення зв`язку                           10 лютого 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України. Крім того, всупереч пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не було зазначено підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме, заявнику запропоновано надати до суду касаційної інстанції відповідні докази, які підтверджують причини пропуску строку на касаційне оскарження, та уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею                389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
У березні 2021 року на адресу Верховного Суду заявник надіслав докази, які підтверджують причини пропуску строку на касаційне оскарження, а саме, довідку акціонерного товариства «Укрпошта», та надав уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначив, що підставою касаційного оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року є те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року, листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику цивільних справ про спадкування».
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року, до 08 квітня 2021 року. Заявнику роз`яснено, що посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року та лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику цивільних справ про спадкування» не є посиланням на постанову Верховного Суду у розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
У квітні 2021 року на адресу Верховного Суду заявник надіслав уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повторно вказує, що підставою касаційного оскарження постанови Одеського апеляційного суду від                  24 листопада 2020 року є те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме, в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року, листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику цивільних справ про спадкування». 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Як у поданій касаційній скарзі, так і в уточнених редакціях касаційної скарги, заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навів передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року та лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику цивільних справ про спадкування» не є посиланням на постанову Верховного Суду у розумінні пункту 1 частини другої статті       389 ЦПК України.
 
В ухвалах Верховного Суду від 18 лютого та 17 березня 2021 року детально викладені підстави касаційного оскарження судового рішення, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України. Заявнику надано роз`яснення, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт (абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подання цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).
 
В уточнених редакціях касаційної скарги заявник вказує, що вона подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, а саме, ОСОБА_1 посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. 
 
Проте, постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, заявником не зазначена.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до вимог частини шостої статті 393 ЦПК України про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення касаційної скарги.
 
Керуючись статтею 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги повернути заявникові.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                      В. С. Жданова