ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 р.	Справа № 440/5923/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 р.  (ухвалене  суддею Сич С.С., повний текст якого складено 02.02.2021 р.)  по справі № 440/5923/20
          за позовом         Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДПС у Полтавській області                 
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (в подальшому - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (в подальшому - ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області  від 02.10.2020 р. № 00004/0705.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 р. позов задоволено. 
Не погодившись  рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, Податкового кодексу України,  Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2021 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, замінено  відповідача ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ 43142831) правонаступником ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ  ВП 44057192).
У судове засідання  учасники справи своїх представників не  направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.
Позивач та його представник подали заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю  представника позивача  у іншому судовому засіданні, проте, оскільки  позивач та його представник повторно не з`явились у судове засідання, то, відповідно до  п. 2  ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд апеляційної інстанції розглядає справу за відсутністю сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2  ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою  в судове  засідання  всіх учасників  справи,  фіксування  судового засідання  за допомогою  технічного  запису не здійснювалося.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 10.04.2002 р., основним видом економічної діяльності позивача є виробництво олії та тваринних жирів, позивач перебуває на обліку як платник податку в ГУ ДПС у Полтавській області, ДПІ у м. Полтаві,  що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Контролюючим органом з 31.08.2020 р. по 14.09.2020  р.  проведено фактичну перевірку господарської одиниці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , платника податків  ФОП   ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт  про результати фактичної перевірки щодо контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв, що був зареєстрований  14.09.2020 за  №0291/16/31/РРО/2876516950, висновками якого встановлені порушення ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР (в подальшому - Закону № 481/95-ВР), а саме, зберігання пального в період з 22.04.2020 р. по 02.09.2020 р. включно в місці, на яке не отримувалася  відповідна ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).
  На підставі висновків вищевказаного акту перевірки ГУ ДПС у Полтавській  області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000410705 від 02.10.2020 р. про застосування до позивача  суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 500000 грн.  
Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області,  позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване  податкове повідомлення-рішення необґрунтоване та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не доведено  жодного факту  діяльності  позивача  протягом перевіряємого періоду, яка б потребувала отримання ліцензії  у порядку, встановленому статтею 15 Закону № 481/95-ВР.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону № 481/95-ВР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановленні наступні  поняття: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.
Згідно із ч.ч.  1, 6, 8, 16, 19, 39  ст.  15 Закону № 481/95-ВР, імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
Встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.
 Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;  дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.
 Відповідно до ст. 17 Закону № 481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
Згідно із  ч. 22 ст.  18 Закону №481/95-ВР , до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31.03.2020 р. без наявності відповідної ліцензії.
Відповідно до пп. 14.1.141-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України,  пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.
Згідно із п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це: спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом:  а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії; б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу; приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої; приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
Таким чином, приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом   зберігання пального є акцизним складом.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що не є акцизним складом, зокрема,  паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб`єкти господарювання всіх форм власності, які отримують пальне для власних потреб та  здійснюють  діяльність з його зберігання,  повинні отримати відповідну ліцензію в органах ДПС, за винятками, встановленими законами, а саме: зберігання пального державними підприємствами, установами та організаціями; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву та суб`єктами господарювання, які зберігають пальне, для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газодобувних майданчиках, бурових платформах; зберігання пального в паливних баках транспортних засобів чи технологічного обладнання (пристроїв);  зберігання пального у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отриманого від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
Як вбачається з акту перевірки, на підставі якого контролюючим органом винесене оскаржуване  податкове повідомлення-рішення, позивачем підтверджено об`єм резервуару для зберігання пального (скрапленого газу), який використовується виключно у веденні господарської діяльності, а саме, для  роботи зерносушарки «МС 690» по сушці та переробці сої, яка працює на скрапленому газі, який надходить до неї по трубопроводі, що під`єднаний  до газового модуля, який слугує баком для вищевказаної зерносушарки. Зазначено, що в газовому модулі залишки скрапленого газу станом на 22.04.2020  р. становили 8700 л,  станом на 31.08.2020 р. - 2800 л.
Крім того, згідно із  товарної накладної  № 14-08/01 від 14.08.2012 р., наданої  ПГВП «Автотранс»  позивачу  підтверджено  об`єм резервуару  для зберігання пального, який використовується  у веденні господарської діяльності  позивача для роботи  зерносушарки  «МС 690», яка відповідно до  договору купівлі-продажу № К-16/06-1  від 16.06.2011 р. належить ФОП ОСОБА_1 на праві власності. 
Таким чином матеріалами справи підтверджено, що  придбане позивачем пальне - скраплений газ  закачувалося  безпосередньо у паливний бак зерносушарки  «МС 690», яка належить позивачу на праві власності,  та використовувалася  позивачем  у власній господарській діяльності  для  сушіння зернобобових культур.  Без  паливного баку (ємності, у якій знаходиться пальне)   це обладнання  втрачає  свою основну  функцію  сушіння,  оскільки зерносушарка «МС 690»  працює   на скрапленому газі, що надходить з  її  паливного баку.  Невикористані станом на певні дати залишки пального, про які зазначено в акті перевірки,   знаходилися  у  паливному  баку  технологічного обладнання  зерносушарки  «МС 690»,   який   не є акцизним складом у розумінні Податкового кодексу України, у зв`язку з чим зберігання пального  в паливному баку  технологічного обладнання - зерносушарки   не потребувало   отримання  ліцензії  в органах ДПС.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів того, що  позивач  протягом перевіряємого періоду здійснював діяльність яка б потребувала отримання ліцензії  у порядку, встановленому статтею 15 Закону № 481/95-ВР, контролюючим органом а ні до суду першої, а ні до суду  апеляційної інстанції не надано.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області  від 02.10.2020 р. № 00004/0705 необґрунтоване  та підлягає скасуванню. 
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України,  на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача  необхідно стягнути  витрати зі сплату судового збору за подання адміністративного позову.   
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суд від 27.01.2021 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 77, 195, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 по справі № 440/5923/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  25.05.2021 року