ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________        П О С Т А Н О В А
іменем України

08 квітня 2021 року
м. Харків

справа № 645/6388/19
провадження № 22-ц/818/370/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Хорошевського О.М., Яцини В.Б., 
за участі секретаря – Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:
заявник –  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – Харківська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року в складі судді Мартинової О.М.,

у с т а н о в и в :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою в подальшому заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцями ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, заінтересована особа – Харківська міська рада (далі – ХМР).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених частиною шостою статті 294 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що встановлення даного факту не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки впливає на можливість визнання спадщини відумерлою за заявою ХМР. Оскільки існує спір про право, справа підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

05 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до того ж суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник фактично прийняв спадщину, адже проживав із спадкодавцями з 2002 року до моменту їх смерті. Тому, виходячи зі змісту частини першої статті 1277 ЦПК України, визнання спадщини відумерлою є неможливим, що виключає можливість розгляду справи в порядку позовного провадження.

ХМР ухвалу суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. 
Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. 
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Як на підставу для звернення до суду з заявою про встановлення факту проживання з спадкодавцями на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 посилався на те, що даний факт необхідний заявнику для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з положеннями частин першої – третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно – за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Враховуючи, що з моменту смерті спадкодавця  ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким заявник за його ствердженням проживав однією сім`єю пройшов рік, після спливу якого у ХМР виникло право вимагати визнати спадщину відумерлою, і ХМР заперечує проти вимог заявника, то суд апеляційної інстанції вважає, що між заявником та заінтересованою особою виник спір про право на спадкове майно, який повинен бути розглянутий в порядку позовного провадження.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Керуючись ст. ст.293, 294, 315, 318, 353, 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

Головуючий –                                                                               А.В. Котелевець

Судді – О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина