У х в а л а        
23 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/9423/20-ц
 
провадження № 61-2607 ск 21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-радіолокація», третя особа - директор державного підприємства «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-радіолокація» Касапов Едуард Володимирович, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання трудових відносин безстроковими та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року 
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року залишено без змін. 
19 лютого 2021 року до Верховного Суду через відділ «Прийом громадян»
Висоцьким М. І. подано касаційну скаргу, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати, прийняти нову постанову про задоволення його позову.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Як підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункти 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Проте, посилаючись на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України
в касаційній скарзі не зазначено постанову Верховного Суду, про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, що був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
За таких обставин, ОСОБА_1 необхідно надіслати до суду касаційної інстанції уточнену реакцію касаційної скарги та її копію відповідно до кількості учасників справи, із зазначенням обов`язкових підстав для такого оскарження.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції 
до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що за подання даної касаційної скарги судовий збір не справляється на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Проте, згідно із пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати 
та поновлення на роботі.
Як роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 
2019 року у справі № 910/4518/16, провадження № 12-301гс18, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється 
на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку у зв`язку 
із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. 
Середній заробіток у зв`язку із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
За таких обставин, з урахуванням позовних вимог, заявник повинен сплатити судовий збір за касаційне оскарження судових рішень щодо середнього заробітку за час вимушено го прогулу, який не входять до структури заробітної плати у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці» та визнання трудових відносин безстроковими.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» 
судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1січня календарного року, 
в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 102 грн.
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (частина третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми, таким чином (840 грн 80 коп.+ 
840 грн 80 коп.)*200% =3 363 грн 20 коп.).
Отже, ураховуючи характер спору та клопотання у скарзі заявникові необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 363 грн 20 коп.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК
у Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про 
що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 23 березня  
2021 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                       Б. І. Гулько