КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження                                                                          Суддя - Кулікова С.В.
№ 33/824/1518/2021

   П О С Т А Н О В А

м. Київ                                                                                               Справа №755/1649/21
 
11 березня 2021 року  Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача        Кулікової С.В., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 - Стукалової Ірини Валеріївни на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року за матеріалами, які надійшли з  Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-
 
в с т а н о в и в:
 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. 00 коп.
Направлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Служби у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, розташованого за адресою: м. Київ, вул.. Краківська, 20, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк 3 місяці.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн. 00 коп. на користь держави.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Стукалова Ірина Валеріївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 15 лютого 2021 року надіслала апеляційну скаргу, в якій, зокрема, просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року.
Клопотання мотивовано тим, що копія постанови судді від 01 лютого 2021 року    ОСОБА_1 була вручена з порушенням встановленого законом строку, а саме 10 лютого 2021 року, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи. Крім того, посилалася на те, що в судовому засіданні не було повідомлено ОСОБА_1 про прийняте рішення судом, а про те, що його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП йому стало відомо лише зі змісту оскаржуваної постанови, текст якої він отримав лише 10.02.2021 року.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно  користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена Дніпровським районним судом міста Києва 01 лютого 2021 року.
У судовому засіданні 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 був присутній та надавав свої пояснення, про що зазначено в оскаржуваній постанові та ним не оспорюється.
Апеляційну скаргу адвокатом Стукаловою Іриною Валеріївною в інтересах  ОСОБА_1 було направлено поштоюна адресусуду першої інстанції 15 лютого 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.
При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувана постанова була надіслана судом до ЄДРСР - 01 лютого 2021 року, зареєстрована в ЄДРСР - 02 лютого 2021 року та оприлюднена ЄДРСР - 03 лютого 2021 року.
Атому  ОСОБА_1  за умови його зацікавленості результатомрозгляду провадження, мігзвернутися до суду першої інстанції з заявою про отримання копії постанови ще 02 лютого 2021 року.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких заяв ОСОБА_1 після судового засідання 01 лютого 2021 року до суду не подавав, і лише 10 лютого 2021 року о 22 год. 11 хв., він надіслав на електронну адресу суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та згідно відмітки на вказаній заяві він 12 лютого 2021 року ознайомився з матеріалами справи.
В суді апеляційної інстанції при дослідженні підстав пропуску строку на апеляційне оскарження стороною захисту не надано будь-яких доказів того, що перешкоджало ОСОБА_1 оскаржити постанову суду першої інстанції від 01 лютого 2021 року у строки встановлені КУпАП, враховуючи, що судове рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено 03 лютого 2021 року та звернутися до суду для отримання її копії.
Будь-яких інших доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року адвокатом надано не було, а тому наведені ним причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
Враховуючи вищевикладене, зазначені захисником ОСОБА_1 адвокатом Стукаловою Іриною Валеріївною підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції.
Таким чином, ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути особі, яка її подала.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
 
                                                           п о с т а н о в и в:
 
Відмовити ОСОБА_1  у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                                Кулікова С.В.