ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       17 лютого 2021 року                м. Чернівці                Справа № 724/1499/20

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,
секретар: Скрипка С.В.,
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,
при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 від імені  ОСОБА_1  на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Руснака А.І., дата складання повного тексту рішення 11.01.2021 року, -
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі по тексту - ПАТ «НАСК «Оранта»), в якому просила стягнути з відповідача на її користь 155 191 грн страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП, яке мало місце 15.11.2019 року.
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. 
Вказує, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала такої, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з 
Провадження №22-ц/822/232/21                 
договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Зазначає, що позивач отримала від винної особи добровільне відшкодування лише моральної шкоди, тому претензій за завдану їй шкоду до останнього немає, проте матеріальну шкоду остання бажала задовольнити шляхом звернення до Страховика.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу ОСОБА_1 вже було відшкодовано завдану шкоду в повному обсязі, то підстави для задоволення позову відсутні.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.
Обставини справи щодо ДТП, яка сталася 15.11.2019 року з вини водія ОСОБА_3 , отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень сторонами визнається та не спростовується. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом №АО5683247 (а.с.23).
10.03.2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування на загальну суму 105 115,15 грн, а 09.09.2020 року подану раніше заяву доповнено та збільшено загальну суму страхового відшкодування до 155 191 грн (а.с.7, 25).
06.08.2020 року представником ОСОБА_1 відповідачу направлено заяву ОСОБА_1 із відомостями про взаєморозрахунки із винуватцем ДТП та копію розписки, з якої вбачається, що позивач від ОСОБА_3 отримала 15 000 грн за завдану їй моральну шкоду (а.с.27-28).
Листом від 15.09.2020 року №09-02-20-8739 ПАТ «НАСК «Оранта» повідомила, що у останньої немає правових підстав для виплати страхового відшкодування за даною подією з посиланням на норми ст.ст. 599, 1166 ЦК України (а.с.36).
За результатами розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.06.2020 року ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення вищезгаданого кримінального правопорушення, а кримінальне провадження відносно нього закрито з підстав, що передбачені ст.46 КК України, а саме у зв`язку із примиренням із потерпілою (а.с.34-35).
Крім того, в матеріалах справи наявні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 01.06.2020 року про те, що вони примирилися та останній відшкодував ОСОБА_1 шкоду в повному обсязі (а.с.73-74).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - (далі - Закон).
В силу вимог ст.3, 5 зазначеного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого (статті 9, 22-31, 35, 36 Закону).
Згідно статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України).
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено ухвалу суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Відповідно до положень ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Обставини, які вплинули на постановлення судом ухвали про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження (зокрема - відшкодування шкоди у повному обсязі), безпосередньо пов`язані з обставинами вчинення останнім кримінального правопорушення та завданням внаслідок такого шкоди потерпілій (позивачці) ОСОБА_1 , а тому відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України є преюдиційними.
Ураховуючи встановлений при розгляді кримінальної справи факт відшкодування у повному обсязі завданої потерпілій у ДТП ОСОБА_1 шкоди ОСОБА_3 як винною особою, відсутні правові підстави для покладення обов`язку відшкодування шкоди на страхову компанію, з якою винна особа уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №381/394/17-ц.
Посилання суду першої інстанції в рішенні на п.36.4 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставним, однак не вплинуло на правильність прийнятого рішення. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги законність висновків суду першої інстанції не спростовують, а рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
В силу п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/
Судді - підписи /Н.К. Височанська, І.М. Литвинюк/