Справа № 127/5284/20
Провадження № 22-ц/801/402/2021
Категорія: 76
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року	Справа № 127/5284/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Федерації велосипедного спорту України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року, ухвалене суддею Воробйовим В.В. в м. Вінниці, повне рішення складено 04 грудня 2020 року, в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Федерації велосипедного спорту України про стягнення грошової компенсації за невикористанні щорічні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, невиплаченої заробітної плати та зобов`язання внесення запису у трудову книжку,
встановив:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь: - заборгованість із компенсації фактично невикористаних днів відпустки у розмірі 30 670,85 грн.; - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 120 025,50 грн; - заборгованість із не виплаченої заробітної плати за період з 01.07.2019 по 20.09.2019 у розмірі 62 844,65 грн; - зобов`язати відповідача внести у трудову книжку позивача відповідний запис про її звільнення із займаної посади.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона працювала у Федерації велосипедного спорту України на посаді бухгалтера з 12.03.2016 по вересень 2019 року. Починаючи із 01.07.2019 відповідачем було припинено виплату їй заробітної плати, тому вона 06.09.2019 подала заяву про звільнення засобами поштового зв`язку. Із займаної посади її звільнено у вересні 2019 року, однак, в порушення вимог статті 116 КЗпП України, у день звільнення їй не було проведено виплату всіх належних сум та письмово не повідомлено про нараховані суми, а також не видано трудову книжку.
Зазначає, що вона звернулася до відповідача із заявою про звільнення, у якій зазначала про необхідність виплатити їй компенсацію невикористаної щорічної відпустки 06.09.2019, яка отримана відповідачем 09.09.2019, однак, за результатами розгляду вказаної заяви відповідач, звільнивши її, не провів з нею остаточний розрахунок та не здійснив виплату компенсації невикористаної щорічної відпустки, розрахунок належних до виплат сум не надав. Також не видав їй трудову книжку.
Вона повторно зверталася до відповідача із заявою про видачу їй копії наказу про звільнення, розрахунку сум, належних до виплати при звільненні, а також проведення повного розрахунку із нею, яка отримана відповідачем 25.09.2019.
Лише на адвокатський запит відповідач направив лист з копією наказу про звільнення, із якого стало відомо, що її звільнено із займаної посади 20.09.2019. Копію такого наказу отримано представником позивача лише 20.02.2020.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з Федерації велосипедного спорту України на користь ОСОБА_1 : заборгованість із компенсації фактично невикористаних днів відпустки у розмірі 30 670,85 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 120 025,50 грн; заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.07.2019 по 20.09.2019 у розмірі 62 844,65 грн.
Зобов`язано Федерацію велосипедного спорту України внести у трудову книжку ОСОБА_1 відповідний запис про її звільнення із займаної посади.
Стягнуто з Федерації велосипедного спорту України в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн та на користь  ОСОБА_1  витрати на оплату судового збору в розмірі 2 347,76 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, Федерація велосипедного спорту України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково рішення, ухвалити нове рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористанні щорічні відпустки та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив принцип змагальності сторін та задовольнив вимогу позову про компенсацію невикористаних днів відпустки зі слів позивача без будь-яких доказів; заяву про звільнення позивачка надсилала поштою, у день звільнення не працювала, таким чином обов`язок щодо проведення розрахунку у відповідача виник з моменту пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок - звернення до суду з позовом; у даному випадку відсутня вина відповідача в затримці розрахунку при звільненні, а тому немає підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Федерації велосипедного спорту України залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати та про зобов`язання внесення запису у трудову книжку Федерацією велосипедного спорту України не оскаржується, а тому апеляційним судом на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в цій частині не переглядається.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи вимоги позову про стягнення грошової компенсації за невикористанні щорічні відпустки та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від організації при звільненні, а також не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, розрахунки позивача не спростував, та прийшов до висновку про доведеність позовних вимог в цій частині.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення вказаних виплат, однак, не погоджується із порядком нарахування та розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 з 12.03.2016 працювала на посаді головного бухгалтера у Федерації велосипедного спорту України (а.с.53 т.1).
06.09.2019 ОСОБА_1 направила на адресу президента ГО «Федерація велосипедного спорту України» Грівка А.А. заяву, в якій просила звільнити її з займаної посади за власним бажанням з 20.09.2019. Також в заяві просила надати наказ про її звільнення для ознайомлення засобами поштового зв`язку та просила провести виплату компенсації за невикористані дні чергової щорічної відпустки у кількості 35 днів, зокрема, за період роботи: 12.03.2018 по 11.03.2019 – 23 дні, 12.03.2019 по 12.09.2019 – 12 днів (а.с.10). Вказана заява отримана відповідачем 18.09.2019 (а.с.11 т.1) (а.с.164 т.1).
23.09.2019 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до президента ГО «Федерація велосипедного спорту України» ОСОБА_2 із листом, в якому просила проінформувати її, чи задоволена її заява про звільнення з займаної посади з 20.09.2019, якщо ні, то вказати причини з посиланням на КЗпП України. Також просила надати копію наказу про її звільнення для ознайомлення засобами поштового зв`язку, провести виплату заробітної плати за відпрацьований період, за який виникла заборгованість та провести компенсацію за невикористані дні чергової щорічної відпустки за період роботи з 12.03.2018 по 12.09.2019. Відповідно до ст. 116 КЗпП України просила письмово повідомити про нараховані суми виплати та строки погашення заборгованості, так як на звернення від 06.09.2019 відповіді не отримано (а.с.12 т.1). Вказаний лист отримано відповідачем 25.09.2019 (а.с. 13-14 т.1).
Копію наказу про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади надіслано представнику ОСОБА_1 19.02.2020 разом із відповіддю на адвокатський запит від 04.02.2020 та отримано представником позивача 20.02.2020 (а.с.17-20 т.1).
Відповідно до наказу президента ГО «Федерація велосипедного спорту України» Грівка А.А. №20/09/19-1К від 20.09.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера з 20.09.2019 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.23 т.1). 
На день звільнення ОСОБА_1 розрахунок із нею проведено не було.
Вказані обставини не заперечувалися відповідачем та не були спростовані іншими доказами у справі.
Як зазначає в скарзі апелянт, він не заперечував факт невиконання вимоги про розрахунок, однак вказав, що ОСОБА_1 надіслала заяву про звільнення поштою, була відсутня на робочому місці та не працювала в останній робочий день, таким чином обов`язок у відповідача провести розрахунок з позивачем мав виникнути після пред`явлення вимоги про розрахунок. Разом з тим, вимогу про розрахунок, на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні (а.с.24-26), Федерація велосипедного спорту України не отримувала.
У ч. 1 ст. 47 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 23.09.2019 зверталася листом до президента Федерації велосипедного спорту України ОСОБА_2 , в якому вона, крім іншого, просила провести виплату заробітної плати за відпрацьований період, за який виникла заборгованість та провести компенсацію за невикористані дні чергової щорічної відпустки за період роботи з 12.03.2018 по 12.09.2019. Відповідно до ст. 116 КЗпП України просила також письмово повідомити про нараховані суми виплати та строки погашення заборгованості (а.с.13-14 т.1).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказаний лист отримано Федерацією велосипедного спорту України 25.09.2019 (а.с.13 т.1)
Факт отримання вказаного листа засобами поштового зв`язку 25.09.2019 відповідачем не заперечувався ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.
Такий лист, на думку колегії суддів, і є вимогою про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України.
У абз. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.
Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача (постанова ВС від 01.04.2020 у справі №359/1022/18).
У даному випадку моментом пред`явлення вимоги до роботодавця слід вважати дату отримання Федерацією велосипедного спорту України листа ОСОБА_1 – 25.09.2019, а відтак з 26.09.2019 почався час затримки розрахунку при звільнені.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, погодився із визначеним позивачем періодом (20.09.2019-20.02.2020) та розміром – 120 025,50 грн.
У п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту Порядок № 100) зазначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
У відповідності до п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту Порядок № 100) нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Оскільки ОСОБА_1 звільнена у вересні 2019 року, то при обчисленні середньої заробітної плати у розрахунок слід включати виплати за липень та серпень 2019 року.
Оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за вказані місяці в загальному розмірі 49 700 грн (24 850 грн+24 850 грн).
У липні та серпні 2019 було 44 робочих дні.
Середньоденна заробітна плата складає 1 129,54 грн (49 700 грн / 44).
За період з 26.09.2019 (наступний день після отримання відповідачем вимоги позивача) по 20.02.2020 (в межах заявлених позовних вимог) кількість робочих днів – 102.
Сума, яка підлягає стягненню як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2019 по 20.02.2020 становить 115 213,63 грн (1 129,54 грн х 102 робочих дні).
Федерація велосипедного спорту України в першій інстанції зазначала, що якщо суд прийде до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то просила врахувати визначені постановою ВП ВС від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц критерії для зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.
Колегія суддів враховує, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбачений статтею 117 КЗпП України.
У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, та зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
У даній справі встановлено, що в червні 2019 року у Федерації велосипедного спорту України відбувся скандал з приводу дій колишнього президента Федерації, який набув розголосу, внаслідок якого 20.08.2019 останнього було усунуто з посади президента Федерації. З 21.08.2019 був призначений новий керівник Федерації велосипедного спорту України.
Позивач працювала при керівництві як бувшого президента, так і новообраного.
Сторонами не заперечувалася та обставина, що колишній президент Федерації не передав новому керівнику значну кількість документів організації, серед яких були документи фінансової звітності та кадрові документи.
Після звільнення ОСОБА_1 не працювала, і не вимагала повернути їй трудову книжку.
Колегія суддів, приймаючи до уваги висновки ВП ВС у справі №761/9584/15-ц та з урахуванням зазначених вище обставин, беручи до уваги, що розмір середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні майже вдвічі перевищує заборгованість по заробітній платі, та зважаючи на позицію відповідача при розгляді справи в суді першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні до розміру стягнутої судом першої інстанції заборгованості із заробітної плати.
Тому у відповідній частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення відповідно до ст. 117 КЗпП України відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні позивача у розмірі 60 000 гривень.
Наявністю згаданої конфліктної ситуації та відсутністю у нового керівництва всіх необхідних документів відповідач обґрунтовує відсутність його вини у виплаті позивачу заробітної плати при звільненні вчасно. 
Однак, у даній справі відсутні докази, які б підтверджували наміри відповідача здійснити належні виплати позивачу, крім того, відповідачем не заперечувався розмір заробітної плати позивача, строк заборгованості (три місяці), і ним не апелювалось рішення суду в частині розміру заробітної плати, розміру заборгованості з її виплати та періоду заборгованості.
За таких обставин, говорити про відсутність вини відповідача в затримці розрахунку при звільненні не можна.
В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що суд безпідставно зазначив в рішенні суду кількість днів невикористаної відпустки, адже вона встановлена зі слів позивача. Такі твердження відхиляються колегією суддів з наступних підстав.
У згаданих вище заявах від 06.09.2019 та від 23.09.2019 ОСОБА_1 просила відповідача провести виплату їй компенсації за невикористанні дні чергової щорічної відпустки, зазначивши кількість днів - 35, а саме за період роботи: 12.03.2018-12.03.2019 (23 дні) та 12.03.2019-12.09.2019 (12 днів).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отримавши вказані заяви, Федерація велосипедного спорту України не провела із ОСОБА_1 розрахунку за невикористані щорічні відпустки, що не заперечувалося відповідачем.
У судовому засіданні відповідачем також не заперечувався його обов`язок відшкодувати грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, але заперечувалася кількість днів відпустки, оскільки така кількість днів встановлена зі слів позивача. 
Верховний Суд у постанові від 01.04.2020 у справі №359/1022/18 (у якій предметом спору було, в тому числі, стягнення грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки) зазначив, що саме на відповідача покладається обов`язок надання доказів щодо використання/невикористання позивачем відпустки, оскільки у його розпорядженні, як роботодавця, мають знаходитися відповідні документи (накази про надання відпустки).
Та обставина, на яку посилається відповідач, що колишній президент Федерації не передав новому керівництву жодних документів, в тому числі і особових справ працівників та графіків відпусток, по-перше, не підтверджена доказами, по-друге, не може бути підставою для відмови у виплаті такої компенсації, оскільки така виплата гарантована Державою.
У ч. 2 ст. 22 КЗпП України зазначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.
Грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки передбачена ст.24 Закону України «Про відпустки».
Отже, організація зобов`язана в будь-якому випадку, без виключення, виплатити грошову компенсацію за всі не використані працівником дні щорічної відпустки, а ризики, які тягнуть за собою ті чи інші обставини, повинно нести підприємство (організація), а не працівник.
Таким чином, не можна стверджувати про порушення судом принципу змагальності сторін, про що зазначає апелянт, оскільки позивач визначив кількість днів відпустки, за яку відповідач повинен виплатити грошову компенсацію, однак відповідач не надав відповідних документів, які б підтвердили чи спростували кількість днів відпустки, за яку підлягає компенсація, та не спростував розрахунок позивача.
Також, разом із відзивом на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 подала клопотання, в якому просила повернути апеляційну скаргу апелянту, а апеляційне провадження у справі – закрити, зазначаючи, що скаргу подано неповноважним представником.
Таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки до скарги Федерацією велосипедного спорту України на підтвердження повноважень представника – адвоката Захарова Д.М. в суді апеляційної інстанції було додано ордер. Та обставина, на яку посилається апелянт, що ордер виданий адвокатським об`єднанням, до якого не входить адвокат Захаров Д.М., та який здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, не береться колегією суддів до уваги, оскільки в суду відсутній обов`язок щодо перевірки достовірності внесених до ордеру даних.
У зв`язку із зміною рішення, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, підлягає зміні розподіл судових витрат
Судом першої інстанції за результатами розгляду справи стягнуто з Федерації велосипедного спорту України в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн (за вимогу позову про стягнення  невиплаченої заробітної плати, за яку позивач звільнена від сплати судового збору) та на користь ОСОБА_1  витрати на оплату судового збору в розмірі 2347,76 грн (за дві майнових вимоги та одну немайнову вимогу).
Оскільки апеляційним судом за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому підлягає і зменшенню розмір судового збору, який стягнутий з відповідача на користь позивача з 2 347,76 грн до 1 747,50 грн (за вимоги позову про стягнення грошової компенсації за невикористанні щорічні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання внесення запису у трудову книжку).
Також, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 900 грн.
Керуючись ст. 141, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу Федерації велосипедного спорту України задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року змінити в частині розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнути з Федерації велосипедного спорту України (ідентифікаційний код юридичної особи 16485577) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.
У решті рішення суду залишити без змін.
Зменшити розмір стягнутого з Федерації велосипедного спорту України (ідентифікаційний код юридичної особи 16485577) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви з 2 347 (дві тисячі триста сорок сім) гривень 76 копійок до 1 747 (одна тисяча сімсот сорок сім) гривень 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Федерації велосипедного спорту України (ідентифікаційний код юридичної особи 16485577) судовий збір за подання апеляційної скарги в 900 (дев`ятсот) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 березня 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко