УХВАЛА

22 березня 2021 року 
Київ
справа №400/5136/20
адміністративне провадження №К/9901/8115/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі №400/5136/20 за позовом ОСОБА_1 до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Головне управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови від 27 травня 2020 року ВП №62186383,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Головне управління ДПС у Миколаївській області, в якому просив:
- визнати неправомірною та скасувати постанову від 27 травня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №62186383, прийняту головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Червоною Я.В. за виконавчим листом №814/2400/14, виданим Миколаївським окружним адміністративним судом 11 березня 2015 року.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначав про протиправність відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №814/2400/14, виданим Миколаївським окружним адміністративним судом 11 березня 2015 року, оскільки у стягувача закінчився річний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Також позивач зазначає, що стягувач не скористався правом щодо заміни сторони виконавчого провадження, ГУ ДПС у Миколаївській області не являється правонаступником попередніх юридичних осіб, а тому не є стягувачем. Виконавчі дії відповідачем здійснюються у відношенні особи, яка не є боржником за виконавчим документом, так як у постанові про відкриття виконавчого провадження боржником зазначено ОСОБА_1 , як фізичну особу, а не як фізичну особу-підприємця, а стягувачем ГУ ДПС у Миколаївській області, а не Вознесенську ОДПІ ГУ Міндоходів Миколаївської області, як це зазначено у виконавчому листі.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області  задоволено. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Головне управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови від 27 травня 2020 року ВП № 62186383 скасовано. Ухвалено у справі постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивачем подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 09 березня 2021 року.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник зазначає про застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм права у подібних правовідносинах без урахування висновку, викладеного в постанові Верховного Суду, та в обґрунтування вказаного  твердження, наводить постанови Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №826/12675/15, від 29 січня 2020 року у справі №815/1303/17. 
При цьому, варто зауважити, що недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, у справі №826/12675/15 правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФО Принт» та Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві з приводу визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.12.2014 №   0002262206.
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №815/1303/17 вирішувалось питання щодо відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження з Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси на Центральне об`єднане управління ПФУ в м. Одесі, як правонаступника.
Натомість, предмет розгляду даної справи пов`язаний із визнанням неправомірною та скасуванням постанови головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження. 
Отже, суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм у правовідносинах, що склались у справах №826/12675/15, №815/1303/17 та у даній справі не є подібними.  
З урахуванням викладеного, у разі оскарження позивачем рішення судів попередніх інстанцій на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, необхідно було б зазначити інші постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Поруч з цим, касаційна скарга не відповідає вимогам частини 4 статті 330 КАС України, відповідно до якої до касаційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору.   
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої  статті 4 Закону України «Про судовий збір»  ставка судового збору за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду встановлена на рівні 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Пунктом 3 частини другої  статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною 1  статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Станом на 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 2102 грн.
Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 1  681,60 гривень (200% від 840,8(2102*0,4)).
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/ 22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код  класифікації доходів бюджету: 22030102    «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб, реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________    (ПІБ чи назва установи, організації позивача),    на рішення від ______    (Дата оскаржуваного рішення)    по справі _________    (Номер справи),    ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний адміністративний суд)    (назва суду, де розглядається справа).
Згідно із частиною другою  статті 332 КАС України  до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених  статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення  статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей  169,  332 КАС України  касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги (заяви про уточнення касаційної скарги) із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)    статтею 328    цього Кодексу  підстави (підстав) та викладенням відповідних обґрунтувань, із наданням її копії відповідно до кількості учасників справи, а також надання документа про сплату судового збору. 
На підставі викладеного, керуючись статтями  169,  328, 330,  332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі №400/5136/20 за позовом ОСОБА_1 до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Головне управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови від 27 травня 2020 року ВП №62186383 залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	О. В. Калашнікова