П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  724/1748/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гураль Л.Л.  
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
16 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Наумчука Володимира Олеговича на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Наумчука Володимира Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови в справі по адміністративне правопорушення ДП18 №790519 від 29 жовтня 2020 року,
В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Наумчука Володимира Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови в справі по адміністративне правопорушення ДП18 №790519 від 29 жовтня 2020 року.
11.01.2021 року Хотинський районний суд Чернівецької області прийняв рішення про задоволення позовних вимог. Скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.10.2020 року серії ДП18 № 790519, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.
Закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18№ 790519 від 29.10.2020 року, винесеної інспектора взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Житомирській області лейтенанта поліції Наумчуком В.О., ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за те, що він 29.10.2020 року о 14:05 год. на автодорозі Київ, Ковель, Ягодин 160 км, керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 "Виїзд заборонено" та здійснив подальший рух в дії знаку 3.21.
Не погоджуючись із вказаною постановою позивач оскаржив її до суду. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які вказували б на невиконання позивачем вимоги дорожнього знаку 3.21 "Виїзд заборонено" та тим самим вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п. 8.1 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Знаком 3.21 "В`їзд заборонено" забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою, зокрема, організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Як згадувалось вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено", чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до ПДР України дорожній знак 3.21 "В`їзд заборонено" передбачає, що забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9, запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Крім цього, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті" роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Колегія суддів зазначає, що відповідач, як на обставини вчинення правопорушення покликається на відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції.
Втім, вказаним відеозаписом не зафіксовано факту порушення позивачем ПДР, а лише розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, достатнім доказом правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ (оскарження рішень поліцейського патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є відповідні пояснення поліцейського.
Так, відповідач мав можливість зібрати інші докази вчинення правопорушення (відібрати пояснення у правопорушника, свідків, скласти рапорти або інші документи).
Усне твердження працівника поліції про виявлення правопорушення, озвучене правопорушнику, не може бути належним доказом.
Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії.
Також, колегія суддів критично ставиться до доводів відповідача про те, що на відеозаписі вбачаються пояснення надані інспектору на місці зупинки де позивач не заперечував, що дійсно поїхав прямо.
На думку колегії, пояснення особи повинно бути підтверджено (спростовано) належними доказами її вини (невинуватості) та оцінено в їх сукупності. Тому, лише констатація в постанові факту порушень та пояснення особи на спростування фактів вчинення адміністративних правопорушень, де по суті підтверджується факт не виконання особою вимоги, без доведеності її вини іншими доказами, не є достатнім доказом правомірності притягнення особи (позивача, водія) до адміністративної відповідальності.
Таким чином, апеляційний суд встановив, що відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому постанова серії ДП18№ 790519 від 29.10.2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності позивача ґрунтується на припущеннях.
Таким чином, на час розгляду справи, відповідачем, окрім констатації в оскарженій постанові факту порушення позивачем "Правил дорожнього руху України" (ПДР), будь-якими іншими доказами зазначеної обставини не підтверджено.
Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.
Згідно з ч.1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, суд встановив, що відповідач на виконання вимог частини 1,2 статті 77 КАС України та статті 251 КУпАП не надав доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а наявний в справі відеозапис такого порушення не підтверджує.
Звідси, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо недоведеності вини позивача у вчиненні ним правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Наумчука Володимира Олеговича залишити без задоволення, а рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Матохнюк Д.Б.