ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року	Львів	Справа № 463/12283/20 пров. № А/857/1216/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Бруновської Н.В.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 на рішення  Личаківського районного суду м.Львова  від 22 грудня 2020 року ( суддя Головатий Р.Я., ухвалене в м. Львові о 16:36) у справі № 463/12283/20 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця, а також про його затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,-  

                                                  ВСТАНОВИВ:

21.12.2020 ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , в якому просив примусово видворити відповідача за межі території України, а також затримати відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на шість місяців, починаючи з часу та дати фактичного затримання, а саме, до 22 год 05 хв 16.06.2021.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.12.2020 позов задоволено, примусово видворено громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі території України. Затримано громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, тобто до 22:05 год 16.06.2021.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, в особі адвоката Ощипок О.З. подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не звернув уваги на те, що постанова суду у справі № 455/1617/20 про притягнення його до адміністративної відповідальності не набрала законної сили, він жодних порушень не вчиняв та не мав наміру 16.12.2020 перетинати державний кордон України. Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що він на законних підставах перебував на території України, так як в`їхав у встановленому законом порядку з метою вступу на підготовче відділення у Приватний вищий навчальний заклад “Європейський університет”.
Представник апелянта в  судовому засіданні, 08.02.2021 підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, з підстав наведених в апеляційній скарзі.
Представник позивача в судовому засіданні 08.02.2021 заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноважених представників в судове засідання 15.02.2021 не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Протокольною ухвалою суду від 08.02.2021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач, 16.12.2020 о 22 год. 05 хв., діючи в складі групи осіб, вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон України, на околиці населеного пункту Великосілля на напрямку 386 прикордонного знаку, на відстані 5000 м від лінії державного кордону, територія Старосамбірської об`єднаної територіальної громади, Старосамбірського району, Львівської області, внаслідок чого був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) Львівського прикордонного загону.
17 грудня 2020 року про затримання громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 проінформовано Посольство Республіки Ірак та ДКС Міністерства закордонних справ України.
18.12.2020 року Старосамбірським районним судом Львівської області громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
18.12.2020 начальником Львівського прикордонного загону відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення з України, яке громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 виконати відмовляється. Родинні зв`язки у вищевказаного громадянина на території України відсутні.
Також судом першої інстанції вірно встановлено, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, та спроба незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, свідчить про те, що відповідач порушив вимоги ст.4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до ст.30 цього Закону підлягає примусовому видворенню..
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно з частиною другою статті 14 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Частиною п`ятою статті 26 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Згідно з частиною першою статті 30 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, мав намір мігрувати в країни Європейського Союзу для пошуку кращих умов життя та Україну розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи. Обставин, передбачених ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в ході судового розгляду не встановлено.
Що стосується доводів відповідача про відсутність у нього наміру незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, їх апеляційний суд до уваги не бере, оскільки постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 18.12.2020 у справі № 455/1617/20 його притягнуто до адміністративної відповідальності за спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України. Вказана постанова набрала законної сили 29.12.2020.
Твердження апелянта про його перебування на території України у зв`язку з навчанням у Приватному вищому навчальному закладі “Європейський університет” спростовується листом ректора навчального закладу від 18.12.2020, з якого встановлено, що відповідач не являється (ніколи не був) слухачем підготовчого відділення ПВНЗ “Європейський університет” (а.с.10, зворот).
Згідно з частиною 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Згідно з частиною 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями  308, 315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова  від 22 грудня 2020 року у справі № 463/12283/20 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Н. В. Бруновська  	
Повне судове рішення складено 19.02.2021