ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/581/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/468/21 Категорія:  	Биченко  І. Я. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 квітня 2021 року : Черкаський  апеляційний суд в складі:

суддів                                            Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М. 
за участю секретаря                          Любченко Т.М.                               

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року, постановлену в складі судді Биченко І.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури.
Свої вимоги обґрунтував тим, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року, його визнано не винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини у його вчиненні.
У зв`язку з перебуванням під слідством і судом майже 5 років позивач був змушений не лише постійно доводити дійсні обставини своєї невинуватості, а й не мав змоги влаштуватись на роботу, що призвело до приниження його людської гідності, а також зазначене відобразилось на його здоров`ї та відносинах з оточуючими та близькими людьми.
Враховуючи наведені обставини, керуючись ст. ст. 23, 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 400000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою  судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю на розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.
При постановленні ухвали суд першої інстанції виходив з того, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні вказаного злочину.
Оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок відшкодування завданої шкоди, визначено який суд першої інстанції має визначати розмір шкоди заподіяної громадянам у випадку постановлення виправдувального вироку суд прийшов до висновку про передачу позовної заяви на розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси, як суду першої інстанції, що розглядав справу по вказаному кримінальному провадженню та ухвалив виправдувальний вирок.
Підстави для визначення підсудності відповідно до ч. 4 ст.28 ЦПК України, про що наголошував позивач, судом не встановлені.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та повернути справу до Смілянського міськрайонного суду для вирішення питання про відкриття провадження.
               Вмотивовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що місцем реєстрації проживання позивача є м. Сміла. Подаючи позовну заяву він керувався положеннями ч.4 ст. 28 ЦПК України, тобто, що позови пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Таким чином він скористався наданим процесуальним правом на пред`явлення вказаного позову за альтернативною підсудністю. 
Суттєвою є також та обставина, що в позові міститься лише одна вимога про відшкодування заподіяної шкоди стороною відповідачів, тоді як суд помилково керувався положеннями ст. 12 Закону № 226/94, оскільки у цій нормі матеріального права мова йде про порядок відшкодування інших видів заподіяної шкоди, як то втраченого заробітку, інших грошових доходів, майна штрафів, тобто тих вимог, які не є в даному випадку предметом позову.
Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права передавати справу за територіальною підсудністю.
Посилання суду першої інстанції на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц апелянт вважає помилковим, оскільки у вказаній справі переглядалось рішення не з підстав недотримання судами положень ч.4 ст. 28 ЦПК України, з підстав недотримання судами положень ст. 12 Закону № 226/94 в частині щодо визначення розміру моральної шкоди у мінімальному розмірі без належного обґрунтування цього.
  У відзиві на апеляційну скаргу Черкаська обласна прокуратура вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. За змістом положень ч.1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. 
Статтею 13 Закону встановлено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.
Із аналізу положень ст. 12 Закону вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь. Законом встановлено, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі ухвалення виправдувального вироку здійснює суд, про що постановляє відповідну ухвалу. Таким судом у справі, що розглядається, є Соснівський районний суд м. Черкаси.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Предметом позову в даній справі є відшкодування шкоди завданої незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури.
Відповідно до частини 1 статті 1 цивільного процесуального кодексу України, зазначений кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Цивільна юрисдикція визначена главою 2 ЦПК України.
Статтею 27 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до ч.4 ст.28 ЦПК України позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Вказаною статтею встановлено правила альтернативної підсудності, тобто підсудності, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу, а позивач має можливість обрати один із двох чи більше судів і це право позивача не може бути обмежено.
Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У вказаній нормі права основного закону, закладена суттєва відмінність у праві між особою та органами державної влади, місцевого самоврядування та їх посадовими особами, сутність якого зводиться до того, що особі дозволено все те, що не заборонено законом, а органам державної влади, місцевого самоврядування та їх посадовим особам дозволено лише те, що дозволено законом.
Таким чином зазначення в нормах процесуального права, які є нормами що визначають серед іншого юрисдикцію суду, альтернативної підсудності та не зазначення такого в інших нормативно – правових актах, не може бути обмежено судом, оскільки це суперечить нормам Конституції України.
При зверненні до суду, ОСОБА_1 , використав своє право встановлене нормами процесуального закону та подав позовну заяву за своїм зареєстрованим місцем проживання – АДРЕСА_1 , що відноситься по територіальній підсудності Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, а відтак висновок суду першої інстанції про те, що саме суд, що ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір завданої шкоди, яким у даному випадку є Соснівський районний суд м. Черкаси, є безпідставним.
Посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15, є необґрунтованим, оскільки у вказаній постанові йдеться мова про законність ухвали суду про закриття провадження з тих підстав, що вимоги відшкодування майнової шкоди не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, в зв`язку з чим, вказані обставини не співпадають з обставинами справи в даній справі.
Разом з тим повноваження суду апеляційної інстанції визначені статтею 374 ЦПК України, і серед них відсутнє таке право як скасування ухвали та направлення матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції до скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379,381,382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства та прокуратури – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови виготовлений  1 квітня 2021  року.  

       Судді